УХВАЛА

20 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/18961/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексон Юк» (далі -                   ТОВ «Ексон Юк», позивач, скаржник) - Коханій Т.В. (адвокатка),
відповідача - Міністерства оборони України - Боберський І.М. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ «Ексон Юк»
на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 (головуючий - суддя Ярмак О.М.) та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 (головуючий - суддя Кравчук Г.А., судді: Коробенко Г.П., Козир Т.П.) 

у справі №910/18961/21

за позовом ТОВ «Ексон Юк»
до Міністерства оборони України 
про внесення змін до договору.

ВСТУП 
Спір виник щодо наявності/відсутності правових підстав для внесення змін до договору поставки та відповідно щодо наявності/відсутності правових підстав для визнання додаткової угоди в редакції позивача до договору поставки укладеною.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. ТОВ "ЕКСОН ЮК" звернулось з позовом до Міністерства оборони України про внесення змін до договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), продовживши строки постачання для партії продукції у кількості 1600 тонн до 10.11.2021 (включно) та для партії продукції у кількості 5060 тонн до 25.12.2021 (включно).

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання умов вказаного договору виникли об`єктивні обставини, які відповідно до частини п`ятої статті 36  Закону України "Про публічні закупівлі" та статті 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є підставою для продовження строку виконання зобов`язань щодо поставки товару та внесення відповідних змін до договору.

1.3. У підготовчому судовому засіданні представник позивача подала заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої позивач заявив вимогу про визнання укладеною додаткової угоди до договору в поданій редакції позивача.

1.4. Суд протокольною ухвалою прийняв заяву позивача про зміну предмета позову до розгляду, постановив подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням цієї заяви.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції та постанов суду апеляційної інстанції
2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023, у справі №910/18961/21 у задоволенні позову ТОВ "Ексон Юк" відмовлено у повному обсязі.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. Не погоджуючись із судовими рішеннями, ТОВ "Ексон Юк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 у справі №910/18961/21, ухвалити нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі                            ТОВ "Ексон Юк" із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, неправильно застосовано:

- статтю 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а саме без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 №910/11049/17, у тому числі і щодо належності та допустимості висновку про істотну зміну обставин, як доказу настання істотної зміни обставин;

- статті 207, 638 ЦК України, а саме без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.06.2020 №906/355/19, стосовно визнання договору укладеним.

5. Позиція інших учасників справи
5.1. Міністерство оборони України відзив на касаційну скаргу не подавало. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
6.1. Між Міністерством оборони України (замовник, відповідач) та ТОВ "ЕКСОН ЮК" (постачальник, позивач) 03.09.2021 укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/21/20 (далі - Договір), умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується у 2021 році поставити замовнику нафту і дистиляти, бензин для потреб Міністерства оборони України, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі.

6.1.1. Відповідно до пункту 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити товар в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно зі специфікацією, зокрема:
- бензин 1600 тонн до 01.10.2021, 
- бензин 5060 тонн до 15.11.2021. Загальна вартість продукції 247 918 500 грн.

6.1.2. Пунктом 5.1 Договору передбачено, що товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими технічними умовами.

6.1.3. Відповідно до пункт 6.3 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором; забезпечити поставку товару у кількості, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ Договору.

6.1.4. За умовами пункту 8.2 Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом п`яти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі.

6.1.5. Пунктом 8.3 Договору визначено, що доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідний документ - сертифікат, який видається Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами.

6.1.6. Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків до повного їх виконання. Після закінчення терміну дії договору, звіряння взаєморозрахунків здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння (пункт 10.1 Договору).

6.1.7. Згідно з пунктом 11.1 Договору, постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за Договором у розмірі 1% у грошовому вираженні від суми договору на суму 2       479 185 грн.

6.2. У висновку Київської торгово-промислової палати від 29.10.2021 № 1703-4/424 (наданого на звернення позивача) зазначено, що ТОВ "ЕКСОН ЮК" з метою належного виконання своїх зобов`язань постачальника уклало договір поставки з ТОВ «Фірма Фідея» від 09.09.2021 №0909/9. Між ТОВ «Фірма Фідея», як замовником, та ТОВ «Ферст Груп», як виконавцем, укладено договір на переробку давальницької сировини від 18.03.2020 №1803-ПР. Листом від 18.10.2021 ТОВ «Ферст Груп» повідомило ТОВ «Фірма Фідея», що з 18.10.2021 на території Дніпропетровської області встановлений «червоний рівень» епідеміологічної безпеки, пов`язаний із стрімким зростанням випадків інфікування COVID-19, у зв`язку з чим здійснення переробки та передача продукції за договором гарантується у строк до 10.11.2021 для партії в 1600 тонн, до 25.12.2021 для партії у 5060 тонн.

6.2.1. Як зазначено у висновку Київської торгово-промислової палати, вищевказані обставини істотно вплинули на можливість виконання позивачем зобов`язань з поставки товару за спірним Договором та позивач не має можливості усунути наслідки такої істотної зміни обставин при всій турботливості та обачності, які від нього вимагалися. У зв`язку з настанням істотної зміни обставин згідно зі статтею 652 ЦК України ТОВ "ЕКСОН ЮК" має право вимагати перегляду та внесення змін до умов Договору про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 03.09.2021 № 286/1/21/20 в частині строків постачання товару.

6.3. Відповідно до листа від 20.10.2021 № 20-10-21-1 позивач звертався до Департаменту державних закупівель на постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, в якому повідомило про наявність об`єктивних обставин, що спричинили необхідність продовження строків виконання зобов`язань за спірним договором.

6.4. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з такого:

?   за своєю правовою природою спірний Договір є договором поставки;

- наданий позивачем висновок Київської торгово-промислової палати від 29.10.2021 не є підставою для внесення змін до Договору, оскільки позивач звернувся до торгово-промислової палати 19.10.2021 вже після закінчення строку поставки першої партії (до 01.10.2021), при цьому сам висновок з пропозицією продовження строку поставки товару надіслано Департаменту державних закупівель на постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - 01.11.2021, тобто за 14 днів до спливу постачання другої партії товару (15.11.2021);

- підписуючи 03.09.2021 Договір, в якому вказано строк поставки до 01.10.2021 (включно) та до 15.11.2021 (включно), позивач мав оцінити можливість своєчасного виконання договору, ризики та негативні наслідки для себе, у зв`язку з невиконанням зобов`язань в строк;

- у матеріалах справи відсутні докази письмових пропозицій/звернень позивача під час укладення Договору щодо кінцевої дати постачання товару, тобто підписуючи Договір позивач погодив всі істотні умови договору без зауважень та заперечень;

- спірний договір, укладений саме між позивачем та відповідачем, участь третіх осіб у договорі не передбачена;

- відповідно до Договору постачальник зобов`язаний нести всі ризики, яких може зазнати продукція до моменту її належної передачі та приймання одержувачем замовника;

- суд не приймає до уваги посилання позивача на обставини неможливості поставки товару у визначені Договором строки, у зв`язку з тим, що його контрагент не поставив позивачу продукцію вчасно, та на обставину необхідності укладення низки договорів з іншими суб`єктами господарювання, оскільки відповідно до статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. При цьому, порушення контрагентом позивача своїх зобов`язань за договором поставки за своєю природою не є об`єктивними обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язання постачальником товару, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності та могли бути ним передбачені при укладенні Договору.

- дослідивши обставини та зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши оцінку умовам Договору та, врахувавши положення законодавства, які регулюють порядок внесення змін до Договору за рішенням суду за ініціативою однієї зі сторін, суди не встановили обставин, на які посилається позивач у заявленому позові, та які свідчили б про істотність порушення відповідачем умов Договору.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань
7.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №910/18961/21 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т. М. - головуючий,               Бенедисюка    І.    М., Колос    І.    Б.

7.2. Ухвалою Верховного Суду від 20.03.2023 відкрито касаційне провадження у справі №910/18961/21 за касаційною скаргою ТОВ "Ексон Юк" на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.4. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
8.1. З огляду на наведене у розділі 4 цієї Ухвали, Верховний Суд відзначає таке.

8.2. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, наведених скаржником і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

8.4. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.5 Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.6. Так, звертаючись з позовом до суду, ТОВ "Ексон Юк" просило внести зміни до Договору шляхом визнання укладеною додаткової угоди до Договору в поданій редакції позивача (з урахуванням заяви про зміну предмета позову), у зв`язку з тим, що під час виконання вказаного Договору виникли об`єктивні обставини, які відповідно до частини п`ятої статті 36  Закону України "Про публічні закупівлі" та статті 652 ЦК України є підставою для продовження строку виконання зобов`язань щодо поставки товару.

8.7. Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023, у справі №910/18961/21 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

8.7.1. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачем не доведено існування обставин, визначених статтею 652 ЦК України та частиною п`ятою статті 36  Закону України "Про публічні закупівлі", як необхідної передумови для внесення змін до Договору за рішенням суду.

8.8. Дані судові акти є предметом касаційного оскарження. При цьому в обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень порушили статті 207, 638, 652 ЦК України та не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, у подібних правовідносинах.

8.9. Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 910/18961/21 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України з огляду на таке.

8.10. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.11. Отже, відповідно до положень норм ГПК України (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах. 

8.12. Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, де Велика Палата конкретизувала свої висновки щодо тлумачення змісту поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.12.1. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.12.2. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.12.3. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.13. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.14. Так, у постанові від 15.08.2018 №910/11049/17 (на яку вказує скаржник) Верховний Суд вказав, що з огляду на наведені положення законодавства, а також, зважаючи на предмет і підстави позову, колегія суддів погодилась із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позову Прокурора в інтересах Міністерства оборони України про стягнення коштів за неналежне виконання умов договору поставки. При цьому Суд врахував, що відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили із встановленого факту неможливості вчасного виконання боржником свого договірного зобов`язання у частині поставки партії виробів спеціального призначення з причин, що не залежали від нього, за наявності надзвичайних обставин (із підстав забезпечення якості від підробки), що підтверджується, зокрема, висновком ТПП України. Судами також було ураховано, що саме за рішенням Міністра оборони України визначено іноземного виробника спірних виробів - Компанію (Ізраїль), а отже відповідач не мав можливості самостійно обрати альтернативного виробника для недопущення затримки у поставці продукції. Крім того, як було з`ясовано, позивач прийняв від Компанії послуги із встановлення та інтеграції продукції на безоплатній основі як компенсацію за затримку у поставці продукції.

8.15. У постанові від 01.06.2020 №906/355/19 (на яку вказує скаржник), де предметом розгляду було стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки, Верховний Суд відзначив, що якщо доведено, що спірний договір сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (пункт 7.3 постанови). 

8.15.1. Крім того, у справі №906/355/19 Верховний Суд відхилив заперечення скаржника щодо укладеності договору (позивач не надав оригінал договору, лише копію, відповідач заперечував факт його укладення), і погодився з висновками судів, що немає підстав вважати договір неукладеним, господарська операція із спірної поставки товару за договором поставки була відображена в податковому та бухгалтерському обліку сторін. Тобто, у цій справі обставини виконання (вчинення дій, в тому числі здійснення поставки) мали істотне значення для вирішення спору (стягнення заборгованості за поставлений товар), оскільки позивач не мав примірника оригіналу договору, а відповідач заперечував його укладання та отримання товару. 

8.16. Проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду у справах №910/11049/17 та №906/355/19, а також зміст оскаржуваного судового рішення (з урахуванням встановлених обставин справи та мотивів, з яких виходили суди при ухваленні рішень) за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, колегія суддів дійшла висновку, що хоча і судові рішення у справах ухваленні за схожого правового регулювання, зокрема щодо застосування статтей 638, 652 ЦК України,  однак вказані справи не є подібними до спірних правовідносин, адже різняться підставами, предметами позову та фактично-доказовою базою, тобто рішення у справах ухвалені за інших обставин, встановлених попередніми судовими інстанціями, і за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) і прийнято судове рішення.

8.17. Поряд з цим Верховний Суд відзначає таке.

8.18. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

8.19. Відповідно до частин першої та третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

8.20. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" (зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

8.21. Відповідно до статті 638 ЦК України, яка коресподується зі статтею 180 ГК України, встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

8.22. Згідно з частиною четвертою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

8.23. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частини перша-друга статті 712 ЦК України). 

8.24. Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

8.25. Підстави для зміни або розірвання договору визначені статтями 651, 652 ЦК України, де за загальним правилом, викладеним в частинах перших цих статей, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.26. Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

8.27. Вимогами статті 652 цього Кодексу унормовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. 

8.28. Зі змісту вказаної норми вбачається, що укладаючи договір сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей. Проте, під час виконання договору можуть виявлятись обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватись будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте, лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про зміну чи розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною, тільки якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

8.29. Таким чином, зміна договору за рішенням суду у зв`язку із істотною зміною обставин допускається лише у виняткових випадках та при наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір, і на позивача покладений обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі наявність всіх цих чотирьох умов.

8.30. При цьому пункт 4 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачає випадки, за наявності яких можлива істотна зміна умов договору про закупівлю, зокрема продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

8.31. Тобто статтею 41 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено випадки, за наявності яких можлива зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема, продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо виконання робіт в разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, тоді як стаття 652 ЦК України визначає умови, за наявності яких допускається зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

8.32. Відтак, при вирішенні спору про внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин, суди досліджували обставини існування чотирьох умов, встановлених частиною другою статті 652 ЦК України (схожі за змістом позиції викладені в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.10.2018 у справі №910/23585/17, від 15.04.2021 у справі №904/1007/20 тощо).

8.33. Тобто норма статті 652 ЦК України є універсальною, а її правозастосування є послідовним, що підтверджується нищенаведеним.

8.34. Як встановлено судами попередніх інстанцій спірний Договір укладений за результатом проведення публічної закупівлі Міністерства оборони України з переможцем процедури закупівлі - ТОВ «Ексон ЮК». Тобто учасникам закупівлі, зокрема і ТОВ «Ексон ЮК», на момент подання документів для участі в проведенні закупівлі достеменно відомі предмет закупівлі, ціна закупівлі, строки виконання робіт, строк дії договору, проект договору тощо. Дана інформація міститься у тендерній документації, яка оприлюднюється замовником разом з оголошенням про проведення конкурентних процедур закупівель в електронній системі закупівель для загального доступу (у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про публічні закупівлі»).

8.35. Разом з тим, укладаючи Договір у вересні 2021 року, ТОВ «Ексон ЮК» погоджено строки виконання такого Договору (1600 тонн до 01.10.2021 та 5060 тонн до 15.11.2021). Договір підписаний без зауважень та заперечень.

8.35.1. Тобто ТОВ «Ексон ЮК» мало об`єктивну можливість враховувати, що з моменту підписання Договору на його належне виконання з дотриманням умов цього Договору у останнього залишається менше 1-го місяця для виконання першої частини зобов`язання та менше півтора місяці на виконання решти зобов`язань. 

8.35.2. Відтак, підписуючи договір з визначеними строками, позивач повинен був врахувати та усвідомлювати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання, ризики та можливі негативні наслідки для себе.

8.35.3. При цьому об`єктивно розуміючи та оцінюючи вигоди/втрати від укладення договору на умовах запропонованих замовником, позивач зокрема мав можливість відмовитися від укладання договору з урахуванням настання негативних наслідків, передбачених, зокрема частиною третьою статті 25 Закону України "Про публічні закупівлі". Натомість позивач прийняв рішення укласти договір на певних умовах та, відповідно, несе повну відповідальність за настання можливих для нього негативних майнових наслідків.

8.36. Відтак Верховний Суд критично оцінює покликання скаржника на неможливість вчасного виконання зобов`язання щодо поставки товари у строки, визначені спірним Договором, з огляду на порушення контрагентом відповідача умов іншого договору (який, крім того, укладений після підписання спірного Договору).

8.37. Крім того, варто відзначити і те, що пандемія короновірусної хвороби COVID-19 в Україні розпочалась у 2020 року, наслідком чого стало запровадження по всій території України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19» від 11.03.2020 №211 (з подальшими змінами та доповненнями). Спірний Договір сторони уклали у вересні 2021 року. Тобто на момент укладення Договору вже майже півтора року на території України діяв карантин у зв`язку із пандемією короновірусної хвороби COVID-19. Відтак існування пандемії коронавірусної хвороби COVID-19  для сторін Договору були загальновідомим фактом, а тому при здійсненні господарської діяльності сторони не були позбавленні можливості враховувати і ці обставини та прораховувати можливі ризики для себе.

8.38. Суд враховує, що сторони є суб`єктами господарювання, а відтак у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій (аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17).

8.39. Згідно з частинами першою та другою статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

8.40. Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

8.41. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

8.42. Суд критично оцінює і посилання позивача на усні домовленості між ним та Міністерством оборони України на робочій нараді щодо зміни кількості товару, ціни договору та строків виконання зобов`язання, що у свою чергу, на думку скаржника, свідчить про укладеність додаткової угоди до Договору, з огляду на таке.

8.43. Відповідно до частин першої та другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

8.44. Згідно з приписами частини першої статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

8.44.1. Відповідно до вимог статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

8.44.2. Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14).

8.45. Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

8.46. Верховний Суд повторно акцентує, що відповідно до чинного законодавства зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

8.46.1. Разом з тим, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й і договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

8.47. Водночас Суд відхиляє покликання скаржника на усні домовленості між позивачем та відповідачем, що не переросли у двостороннє підписання додаткової угоди як прояв волевиявлення сторін спірного Договору щодо зміни його умов. 

8.47.1. А відтак доказів у розумінні статтей 76-79 ГПК України на підтвердження укладеності такої додаткової угоди між сторонами матеріали справи не містять.

8.48. Отже, враховуючи вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, а відтак відсутні правові підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

8.48.1. При цьому Верховний Суд відзначає, що зміст касаційної скарги переважно стосується заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, та зводиться до їх переоцінки, що, у свою чергу, не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України. Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім поданим сторонами доказам, до переоцінки яких, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.49. У свою чергу, якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

8.50. Верховний Суд підкреслює, що в силу принципів диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, колегія суддів констатує, що в межах усіх доводів касаційної скарги і зазначених скаржником підстав касаційного оскарження, а також з урахуванням установлених судами у справі конкретних обставин, оцінила аргументи касаційної скарги щодо підтвердження наявної доказової бази у даній справі, однак зазначає, що не наділена повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

8.51. Відтак, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, зважаючи на зміст фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій, та правове регулювання, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Ексон ЮК», оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосуються хоча й схожого правового регулювання (зокрема щодо статтей 638, 352 ЦК України), але за змістовним критерієм є неподібними.

8.52. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.52.1. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

8.53. При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

8.53.1. Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

8.54. Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). 

8.55. У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

8.56. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 

8.57. Верховний Суд, здійснюючи аналіз доводів касаційної скарги у співвідношенні до обраної скаржником підстави касаційного оскарження виходить з того, що останнім не аргументовано і не доводилось у касаційній скарзі того, що суди під час розгляду справи зашкодили самій суті права доступу до суду, та не обґрунтовували наявну необхідність забезпечити сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 

8.58. Отже, Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.59. У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право,       як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

8.59.1. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

8.60. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

8.61. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

8.61.1. Разом з тим, суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

8.62. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд, 

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ексон Юк» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2023 у справі №910/18961/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                    І. Колос