ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/2591/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - Товариство, позивач) - Дудченко В.В. (адвокатка),
відповідача - комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - Підприємство, відповідач, скаржник) - Лотанюк С.В. (адвокатка),
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія, третя особа) - Будник К.А. (адвокат),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2022 (головуючий - суддя Ярошенко В.І.)
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022 (головуючий - суддя Чередко А.Є., судді Вечірко І.О., Мороз В.Ф.)

у справі №904/2591/20

за позовом Товариства
до Підприємства
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Компанія,
про стягнення 55 671 778,59 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ВСТУП

Причиною звернення до суду є наявність/відсутність підстав для стягнення заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу.

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. Товариство звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Підприємства заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу, 3 % річних та інфляційних втрат.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконував договір транспортування природного газу.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Справа розглядалась судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020, яке залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі №904/2591/20, позов задоволено повністю.

2.3. Постановою Верховного Суду від 26.11.2021 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі №904/2591/20 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

2.4. У постанові Верховного Суду від 26.10.2021 Суд, зокрема, вказав таке:

2.4.1. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, зазначили, що нормами чинного законодавства визначено, що транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

2.4.2. Так, суди виходили з того, що позивач (Товариство) як оператор ГТС здійснив процедуру алокації та встановив наявність у відповідача (Підприємства) негативного місячного небалансу природного газу у березні 2018 року в обсязі 3 786,850 тисяч м3 та у квітні 2018 в обсязі 107,570 тисяч м3. Такі обсяги негативних небалансів природного газу виникли у відповідача внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи за березень-квітень 2018 року. Обсяги небалансів підтверджуються звітами по точках входу/виходу за березень-квітень 2018 року; актами приймання-передачі природного газу за березень-квітень 2018 року; переліком споживачів, які отримали природний газ безпосередньо з магістральних газопроводів УМГ "Харківтрансгаз" березень-квітень 2018 року. Відповідач не спростував факт отримання ним вказаного обсягу природного газу, підтвердження номінації щодо даної кількості транспортування газу не надано.

2.4.3. У зв`язку із нездійсненням відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних небалансів за вказаний період в порядку, встановленому Кодексом ГТС, позивач надав відповідачу послуги балансування для врегулювання небалансів за вказаний період на загальну суму 55 671 778,59 грн, про що було оформлено односторонні акти щодо надання таких послуг від 31.03.2018 №03-18-18/35-ТКЕ-Пр-БАЛАНС та від 30.04.2018 №04-18-18/35-ТКЕ-Пр-БАЛАНС, які надіслані відповідачу з рахунком на оплату та звітом по точкам входу/виходу супровідним листами. Проте в порушення норм законодавства та умов договору відповідач не оплатив позивачу заборгованість за послуги балансування.

2.4.4. Отже, враховуючи викладене суди, встановивши факт споживання відповідачем у березні та квітні 2018 року природного газу без номінації, за рахунок ресурсів позивача, що є послугою останнього за договором і врегульовано Кодексом ГТС, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги балансування на загальну суму 55 671 778,59 грн, а також 3 275 119,87 грн 3% річних за період з 01.03.2018 по 05.05.2020 та 5 684 088,59 грн інфляційних втрат за період з травня 2018 по березень 2020.

2.4.5. Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що предметом позову у справі, що розглядається, є вимога Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу у сумі, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки позивач оператор ГТС здійснив процедуру алокації та встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу природного газу у березні-квітні 2018 року, які виникли у відповідача внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи за березень-квітень 2018 року.

2.4.6. Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексів України (далі - ГК України).

2.4.7. Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС, Кодекс), який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

2.4.8. Ураховуючи положення чинного законодавства, транспортування природного газу може здійснюватися лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

2.4.9. Як вже зазначалося та встановлено судами зі змісту пунктів 2.1-2.4 договору вбачається, що предметом договору є надання послуг транспортування природного газу, обсяг яких визначається додатком 1 (розподіл потужності) та додатком 2 (транспортування). У пункті 2.8 договору сторони узгодили, що додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому додаток 3 укладається у випадку, коли замовник послуг є оператором газорозподільної системи, прямим споживачем, газодобувним підприємством або виробником біогазу.

2.4.10. Разом з цим, суди попередніх інстанцій не взяли до уваги доводи Підприємства стосовно підписання між сторонами договору лише додатка 2 (транспортування), та відсутність підписаних між сторонами договору інших додатків, а, отже, замовлення та отримання відповідачем відповідних послуг.

2.4.11. Ураховуючи наведене колегія суддів вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог у справі, які розглядається без встановлення всіх обставин справи на підставі дослідження всіх наявних у справі доказів та доводів учасників справи, зокрема, щодо замовлення відповідачем, надання позивачем саме відповідачеві та отримання відповідачем відповідних послуг за договором транспортування природного газу та наявності у відповідача комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

2.4.12. Підприємство під час розгляду справи наголошувало на тому, що акти приймання-передачі природного газу від 01.04.2018 та від 01.05.2018 підписані позивачем та основним споживачем - ПрАТ "ПІВНГЗК", який приєднаний безпосередньо до магістрального газопроводу позивача, а позовні вимоги про стягнення коштів безпідставно заявлені до комунального підприємства, яке не є оператором газорозподільних систем, прямим споживачем, газодобувним підприємством або виробником біогазу.

2.4.13. Водночас суди попередніх інстанцій не взяли до уваги доводи відповідача та не встановили обставини щодо підписання між сторонами договору про транспортування газу всіх додатків до нього (1, 2, 3), а отже і замовлення Підприємством послуг, передбачених Кодексом ГТС та умовами договору, та не надали належної оцінки доводам відповідача про підписання актів приймання-передачі природного газу між позивачем та прямим споживачем - ПрАТ "ПІВНГЗК", а отже і наявність, чи навпаки відсутність, підстав для нарахування комунальному підприємству коштів у зв`язку із виявленням негативного місячного небалансу природного газу у визначений позивачем період.

2.4.14. У позовній заяві Товариство зазначало, що такі обсяги негативних небалансів природного газу виникли у відповідача внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи.

2.4.15. Підприємство під час розгляду справи акцентувало увагу на укладенні між ним та Компанією договору про постачання природного газу (зі змінами та доповненнями), за умовами якого третя особа (постачальник) зобов`язувалося поставити відповідачу (споживач) у 2017-2018 роках природний газ, який використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

2.4.16. Неналежне виконання покладених на Компанію обов`язків не може мати наслідком покладення на відповідача як теплопостачальної організації, що генерує теплову енергію, будь-яких додаткових зобов`язань (зокрема, з оплати за ринковими цінами вартості спожитого газу, який було отримано побутовим споживачем відповідно до укладеного договору).

2.4.17. У той же час суди попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, задовольняючи позовні вимоги Товариства, яке посилалося, у тому числі, на здійснення відповідачем безпідставного відбору з газотранспортної системи природного газу без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи, не звернули уваги на укладення Компанією та Підприємством договору та не взяли до уваги положення законодавчих та підзаконних нормативних актів щодо постачання природного газу для теплопостачальних організацій.

2.5. За результатами нового розгляду справи №904/2591/20 Господарським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення від 15.08.2022, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2022, відповідно до якого позов задоволено повністю.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Підприємство, посилаючись на ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій оскаржуваних судових рішень з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 у справі №904/2591/20, та направити справу до Господарського суду Дніпропетровської області.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. На обґрунтування своєї правової позиції, скаржник у касаційній скарзі (у новій редакції) із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що станом на 16.12.2022 відсутній висновок Верховного Суду щодо стягнення послуг балансування з теплопостачальних організацій (а не оператора ГРМ) при відсутності номінації на споживання природного газу із застосуванням коефіцієнту 1,2 та частини другої статті 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» в редакції, яка була чинною на момент розгляду справи судами.

4.2. Також скаржник з посиланням на пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України, що охоплюється пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, зазначає, про те, що судами правильно встановлено таке: прямим споживачем, який першим приєднано безпосередньо до магістрального газопроводу позивача є ПрАТ «ПІВНГЗК»; відповідно до Кодексу ГТС небалансом є різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та виходу, що визначається за процедурою алокації. Проте в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у Підприємства (замовника) з позивачем точок входу та виходу відбору природного газу, а тому суд помилково встановив обсяг зазначеної різниці як обсяг, зафіксований приладом обліку іншого суб`єкта господарювання - ПрАТ «ПІВНГЗК» відповідно до актів від 01.04.2018 та від 01.05.2018. До того ж у матеріалах справи відсутні докази щодо встановлення приладу обліку навіть у ПрАТ «ПІВНГЗК».

4.3. Скаржник вважає, що судами передніх інстанції порушено норми матеріального права та не застосовано до спірних правовідносин підпункт 4 пункту 3, пункт 12 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 та пункт 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 №720-р «Деякі питання опалювального сезону №2017/2018 року», пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», пункт 3 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, а також залишено поза увагою норми частини другої статті 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», яка поширює дію на спірні правовідносини, та не надали оцінки розрахунку вартості послуг балансування, а тому й не звернули уваги на те, що застосовано коефіцієнт компенсації у розмір 1,2.

4.4. Також скаржник зазначає на порушення судами процесуального права (частина третя статті 13, статті 76, 77, частина друга статті 86 ГПК України), оскільки позивач не надав до суду відомості про статус небалансу для застосування норм розділу XIV Кодексу ГТС щодо порядку нарахування вартості послуг балансування, а також документів щодо точок входу та виходу транспортування природного газу (пункт 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС), а тому суди й не встановили вірогідність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

4.5. Крім того скаржник зазначає, що судами не враховано висновки Верховного Суду викладені у постановах від 18.02.2022 №918/450/20 щодо застосування норм матеріального права при розгляді справ про стягнення коштів за послуги балансування та від 14.07.2022 у справі №904/2334/18. 

5. Позиція інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечило проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просило відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

5.2. У відзиві на касаційну скаргу Компанія заперечила проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просила відмовити у її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14.12.2017 Товариством (оператор) та Підприємством (замовник) укладений договір №18/35-ТКЕ-ПР на транспортування природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого:
- за Договором оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - Послуги) на умовах, визначених у Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в Договорі вартість таких Послуг (пункт 2.1);
- Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі, з урахуванням особливостей, передбачених Договором (пункт 2.2);
- Послуги, які можуть бути надані замовнику за Договором:
• послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);
• послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);
• послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування) [пункт 2.3];
- замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати Послуги на умовах, зазначених у Договорі (пункт 2.6);
- оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених Договором, протягом погоджених термінів (пункт 2.7);
- замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому Послуг; надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому у Кодексі та Договорі; дотримуватися обмежень, встановлених Договором та Кодексом; негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси; не перевищувати замовлені потужності, визначені в Договорі; повідомляти оператора про зміну умов, які стали підставою для укладення Договору; забезпечити можливість цілодобового зв`язку оператора з представниками замовника, зазначеними в Договорі; здійснити додаткову оплату оператору у разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному Договором (пункт 4.1);
- у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу (пункт 9.1);
- оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник, крім вартості послуг, вказаних в абзаці другому цього пункту, зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів. Оплата вартості послуг балансування оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період (пункт 9.4);
- Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу та розділу ІХ Договору (пункт 11.4);

6.2. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач є прямим споживачем, який відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС є споживачем, об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи.

6.3. Позивачем як оператором ГТС здійснено процедуру алокації та встановлено наявність у відповідача негативного місячного небалансу природного газу у березні 2018 року в обсязі 3 786, 850 тис. куб та у квітні 2018 року в обсязі 107, 570 тис. куб метрів. 

6.4. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено, що такі обсяги негативних небалансів природного газу виникли у відповідача внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу без подання таких обсягів природного газу до газотранспортної системи за березень-квітень 2018 року.

6.5. Обсяги небалансів підтверджуються Звітами по точках входу/виходу за березень-квітень 2018 року, Актами приймання-передачі природного газу за березень-квітень 2018 року, Переліком споживачів, які отримали природний газ безпосередньо з магістральних газопроводів УМГ "Харківтрансгаз" березень-квітень 2018 року.

6.6. У зв`язку з нездійсненням відповідачем заходів щодо самостійного врегулювання негативних небалансів за вказаний період в порядку, встановленому Кодексом ГТС, позивач надав відповідачу послуги балансування для врегулювання небалансів за вказаний період на загальну суму 55 671 778, 59 грн, про що було оформлено односторонні акти щодо надання таких послуг від 31.03.2018 №03-18-18/35-ТКЕ-Пр-БАЛАНС, від 30.04.2018 №04-18-18/35-ТКЕ-Пр-БАЛАНС, які надіслані відповідачу з рахунком на оплату та звітом по точкам входу/виходу супровідним листами від 13.04.2018 №ТSОВИХ-18-969, від 14.05.2018 №ТSОВИХ-18-1231.

6.7. Однак, як визначено судами попередніх інстанцій, в порушення наведених норм законодавства та умов Договору відповідач не оплатив та продовжує не оплачувати позивачу заборгованість за послуги балансування на загальну суму 55 671 778,59 грн.

6.8. На підставі статті 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3 275 119,87 грн 3% річних за період з 01.03.2018 по 05.05.2020 та 5 684 088,59 грн інфляційних втрат за період з травня 2018 року по березень 2020 року.

6.9. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з їх правомірності та підтвердження належними і переконливими доказами, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, з огляду, зокрема, на таке:

- фактичний обсяг послуг балансування визначається не додатками до Договору, а за наявністю негативного місячного небалансу у замовника;
- відповідно до розділу VII "Тарифи", який передбачає, що вартість послуг розраховуються: 
• розподіл потужності - за тарифами, встановленими Регулятором; 
• транспортування - за тарифами, які встановлюються Регулятором; 
• балансування - за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до прядку, встановленого Кодексом ГТС;
- розділ IX Договору (пункти 9.1 та 9.4) та глава 4 розділу XIV Кодексу ГТС містять порядок та формули визначення вартості послуг балансування;
- з матеріалів справи вбачається, що Товариством і Підприємством підписано лише додаток 2 (транспортування);
- втім, непідписання сторонами додатків №1, №3 до Договору не призвело до неузгодженості їх дій щодо виконання Договору, та, більше того, не вплинуло й не могло вплинути на узгодження ними договірних умов щодо надання послуг балансування, оскільки такі додатки не мають жодного відношення до визначення цих умов;
- відсутність вказаних додатків (1 та 3) також жодним чином не впливає на обсяг наданих послуг із балансування обсягів природного газу, безпідставно відібраним відповідачем із ГТС позивача для власних потреб та власних технологічних витрат;
- крім цього, не можна вважати неукладеним Договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17);
- фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18);
- за наведених обставин місцевий господарський суд, як вказує суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про відсутність прямої залежності між підписанням додатків № 1, 2, 3, фактом надання послуг транспортування природного газу та виникненням у відповідача обов`язку з оплати таких послуг;
- не впливає на виникнення у Підприємства такого обов`язку та підписання актів приймання-передачі природного газу позивачем та прямим споживачем - ПрАТ «ПІВНГЗК»;
- так, Закон України "При ринок природного газу" та Кодекс ГТС визначають предмет договору транспортування як надання послуг, які можуть включати: надання доступу до потужності (розподіл потужності); послуги транспортування; послуги балансування;
- за змістом Договору послуги, які можуть бути надані замовнику: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з ГТС; послуги фізичного транспортування природного газу ГТС на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до ГТС і відбираються з неї (пункт 2.3 Договору);
- отже, послуги балансування системи безпосередньо пов`язані із послугою транспортування природного газу;
- з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що прямим споживачем, який першим приєднаний безпосередньо до магістрального газопроводу позивача є ПрАТ "ПІВНГЗК" з яким і було підписано додаток 3 до Договору;
- у даному випадку ПрАТ "ПІВНГЗК" виступає для інших споживачів природного газу, які приєднані безпосередньо до магістрального газопроводу та газопроводи яких прокладені після газопроводів ПрАТ "ПІВНГЗК", тим підприємством, що в подальшому передає природний газ іншим замовникам, які підключені до мереж ПрАТ "ПІВНГЗК". Саме ПрАТ "ПІВНГЗК" своїми приладами обліку підтверджує в акті приймання-передачі природного газу, яку кількість газу було безпосередньо спожито ним, а яку кількість газу було передано іншим замовникам /споживачам в цій мережі, безпосередньо приєднана до магістрального газопроводу;
- в тому числі, передано на пункти-приймання передачі природного газу в межах ПрАТ «ПІВНГЗК», зокрема, Підприємства:
• в березні 2018 року у загальному обсязі 19 217 337 куб.м, з яких передано відповідачу та у якого встановлено наявність негативного місячного небалансу в обсязі 3 786 850 куб. м - неоформлені обсяги, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 01.04.2018;
• в квітні 2018 року у загальному обсязі 16 115 669 куб.м, з яких передано відповідачу та у якого встановлено наявність негативного місячного небалансу в обсязі 107 570 куб. м - неоформлені обсяги, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 01.05.2018, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств;
- відповідач не спростував факту, що даний обсяг газу ним було отримано, підтверджених номінацій щодо даної кількості транспортування газу не представлено, умов за яких ним цей газ був отримано не зазначено;
- за законом та Договором достатньою підставою для оплати послуг балансування є існування місячного негативного небалансу, який доводиться алокаціями (звітами), складеними оператором ГТС, на підставі інформації, наданої самим замовником. При цьому, зазначена інформація є нерозривно пов`язаною із звітністю сторін щодо надання послуг з транспортування газу безпосередньо;
- надання відповідачу послуг балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї передбачено пунктом 2.3 Договору, а обов`язок сплати наданих послуг встановлений пунктом 4.1 Договору;
- відтак, підписання актів приймання-передачі природного газу позивачем і прямим споживачем (ПрАТ «ПІВНГЗК») не звільняє відповідача від обов`язку з виконання умов Договору щодо своєчасної оплати наданих послуг;
- також, як вказує суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність у Компанії правових підстав для надання номінацій та постачання природного газу Підприємству на березень 2018 року та на квітень 2018 року;
- постачання Компанією природного газу (надання номінацій) виробнику теплової енергії здійснюється виключно у разі виконання останнім, умов, а саме укладення з третьою особою договору постачання природного газу відповідно до законодавства, а також забезпечення хоча б однієї з передбачених Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, умов щодо розрахунків за газ;
- з матеріалів справи вбачається, що Компанією та Підприємством у 2017 році укладено ряд договорів постачання природного газу, зокрема, договір від 26.09.2017 №3252/1718-ТЕ-5/ПТ (природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору);
- дотримання Підприємством умов договорів постачання природного газу в частині розрахунків за природний газ безпосередньо впливає на подальше виконання Компанією обов`язку щодо поставки природного газу, про шо прямо зазначено у пункті 12 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187;
- проте, як зазначає Компанія Підприємство належним чином не виконувало умови договору щодо розрахунків за природний газ, що зумовило порушення пункту 12 Положення від 22.03.2017 №187;
- відповідно до пункту 12 вказаного Положення постачання природного газу Компанією виробникам теплової енергії здійснюється за цінами, визначеними відповідно до пункту 13 цього Положення, на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а у випадках, передбачених Законом України "Про ринок природного газу", на підставі типового договору з дотриманням принципу недискримінації;
- обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення, покладається на Компанію на період до 01.06.2018 за таких умов, зокрема, надання Компанією та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з Компанією), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої Компанією, а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо;
- відповідно до пункту 3.1 договору від 26.09.2017 №1252/1718-ТЕ-5/ПТ право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ;
- згідно з пунктом 3.2 вказаного договору постачання природного газу за ним здійснюється виключно за умови дотримання пункту 12 Положення;
- пунктом 3.3 вказаного договору від 26.09.2017 №1252/1718-ТЕ-5/ПТ передбачено, що у разі невиконання споживачем вимог пункту 12 Положення постачальник не підтверджує планові обсяги газу (номінацію) для споживача, при цьому передача природного газу не здійснюється;
- постачальник застосовує процедуру подання номінації та реномінації відповідно до Кодексу ГТС з урахуванням інформації щодо балансування в більшу чи меншу сторону. Номінація надається в обсязі необхідному споживачу за цим договором за умови виконання споживачем пункту 12 Положення (пункт 3.4 договору від 26.09.2017 №1252/1718-ТЕ-5/ПТ);
- відповідно до пункту 3.5 договору від 26.09.2017 №1252/1718-ТЕ-5/ПТ постачальник протягом трьох днів з моменту підтвердження оператором газотранспортної системи номінації повідомляє споживачу про розмір поданої номінації шляхом надсилання відповідного повідомлення на електронну адресу, надану споживачем;
- згідно з пунктом 3.7 договору від 26.09.2017 №1252/1718-ТЕ-5/ПТ приймання-передачі природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу;
- обов`язок постачальника газу видати номінації в межах виконання спеціальних обов`язків кореспондує обов`язок споживача щодо дотримання вимог, визначених у пункті 12 Положення від 22.03.2017 №187. При цьому номінація на певного споживача визначає певний обсяг газу, що може бути відібраний споживачем у відповідному періоді з ГТС. Відбір природного газу за відсутності номінації кваліфікується як несанкціонований. Основним первинним документом, що підтверджує факт переходу права власності на природний газ, є акти приймання-передачі, що підписуються постачальником та споживачем;
- оператор ГТС здійснює діяльність з транспортування газу, в тому числі від постачальника споживачу відповідно до укладеного між ними договору постачання природного газу. Природний газ надходить до ГТС від кожного постачальника у певному обсязі через відповідні точки входу, що фіксується оператором ГТС шляхом процедури алокацій (глава 1 розділу XII Кодексу ГТС). На кожного споживача, з яким укладено договір постачання природного газу, постачальник видає номінацію, яка є свідченням для оператора ГТС про той обсяг газу, який може бути правомірно відібраний оператором ГРМ на точці виходу, що також фіксується процедурою алокації (глава 2 розділу XII Кодексу ГТС);
- у разі фізичної відсутності відповідного обсягу природного газу внаслідок надходження у точках входу газу в кількості меншій, ніж відібрано у точках виходу, оператор ГТС здійснює процедуру фізичного балансування. За відсутності номінацій на певного споживача, який через оператора ГРМ здійснив у точці виходу відбір газу, оператором ГТС здійснюється комерційне балансування. Процедура балансування здійснюється оператором ГТС із власних ресурсів;
- споживач не довів факт звернення до суду з приводу невиконання вимог договорів по поставці природного газу третьою особою, а також ненадання Компанією номінацій відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 №742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2017/18 року".
- кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування. У газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення. Для транспортування природного газу відповідним споживачам Компанія замовляє послугу транспортування лише в обсягах, передбачених відповідними договорами постачання природного газу;
- за відсутності заявки на транспортування у відповідний період в газотранспортній системі відсутній природний газ, власником якого є Компанія. При цьому, третя особа не замовляла послуг у березні, квітні 2018 року у відповідних обсягах для транспортування природного газу відповідачу. Тобто, в газотранспортній системі у спірний період фізично був відсутній газ Компанії, який міг би спожити відповідач;
- Компанія у спірний період не виділяла номінації та не здійснювала постачання відповідачу природного газу, тому вказане свідчить про несанкціоноване споживання відповідачем природного газу у березні, квітні 2018 року в обсязі 3 894,42 тис. куб метрів;
- отже, враховуючи вищевикладене, у зв`язку з тим, що Компанія не здійснювала постачання природного газу у разі не надання номінацій, споживання відповідачем у березні та квітні 2018 року природного газу без номінацій покладає на нього обов`язок компенсувати Товариству вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу;
- виходячи з усього вищенаведеного, зокрема того, що відповідач є прямим споживачем природного газу відповідно до пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи, а позивачем як Оператором ГТС було здійснено процедуру алокації та встановлено наявність у відповідача негативного місячного небалансу природного газу у березні 2018 року в обсязі 3 786,850 тис куб та у квітні 2018 року в обсязі 107,570 тис куб метрів, який згідно з підпунктом 2 пункту 7 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС підлягає врегулюванню в строк до 12-го числа наступного місяця, не здійснення чого є підставою для проведення розрахунку послуг з балансування обсягів природного газу, суд першої інстанції, як зазначено судом апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства та стягнення з Підприємства 55 671 778,59 грн заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу, 3 275 119,87 грн 3 % річних і 5 684 088,59 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості у відповідності до статті 625 ЦК України;
- щодо посилання відповідача на застосування позивачем коефіцієнту компенсації у розмірі 1,2, що не відповідає частині другій статті 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», то суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем розрахована вартість послуг балансування у відповідності до розділу XIV Кодексу ГТС та пункту 9.2 Договору, а наведеною вище нормою не встановлено ціни послуг балансування.

7. Межі та порядок розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2023, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №904/2591/20 на підставі пунктів 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Підприємство у касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження визначено, зокрема, пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

8.4. Так, скаржник вказує станом на 16.12.2022 відсутній висновок Верховного Суду щодо стягнення послуг балансування з теплопостачальних організацій (а не оператора ГРМ) при відсутності номінації на споживання природного газу із застосуванням коефіцієнту 1,2 та частини другої статті 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі - Закон) в редакції, яка була чинною на момент розгляду справи судами.

8.5. Так, відповідно до частини другої статті 8 вказаного вище Закону підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води), які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акта звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість:

- відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів;
- послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами, встановленими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, чинними протягом періоду таких відборів.

8.6. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.7. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.8. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду щодо питання застосування саме частини другої статті 8 Закону у подібних правовідносинах відсутній.

8.9. Отже, з огляду на відсутність такого висновку, необхідно з`ясувати наявність або відсутність неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

8.10. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою приписи частини другої статті 8 Закону, яка поширює дію на спірні правовідносини, а також не надали оцінки розрахунку вартості послуг балансування, а тому й не звернули увагу на те, що застосовано коефіцієнт компенсації у розмірі 1,2.

8.11. Разом з тим, зі змісту оскаржуваної постанови чітко вбачається, що судом апеляційної інстанції вказано стосовно посилання відповідача на застосування позивачем коефіцієнту компенсації у розмірі 1,2, що не відповідає частині другій статті 8 Закону, те, що позивачем розрахована вартість послуг балансування у відповідності до розділу XIV Кодексу ГТС та пункту 9.2 Договору, а наведеною вище нормою не встановлено ціни послуг балансування.

8.12. Здійснюючи аналіз частини другої статті 8 Закону (дивись пункт 8.5 цієї постанови), Суд зазначає, що приписами Закону чітко визначено компенсацію (оплату) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу та вартості послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу, однак частина друга статті 8 Закону не містить виплат за послуги балансування.

8.13. Таким чином, у даному випадку в контексті спірних правовідносин відсутні підстави для застосування приписів частини другої статті 8 Закону.

8.14. Отже, висновок суду апеляційної інстанції стосовно відсутності у вказаній вище нормі права ціни послуг балансування є правильним і таким, що відповідає нормі матеріального права у контексті правовідносин, що виникли між сторонами даного господарського спору.

8.15. Підприємство вказує, що суди встановили обставини, що мають значення, на підставі недопустимих доказів, не встановили вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.16. Так, відповідно до пунктів 1 та 4 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 
- суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; 
- суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

8.17. Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 

8.18. Слід зазначити, що скаржник, вказуючи на встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, зазначив лише те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності точок входу та виходу відбору природного газу, а тому, на думку Підприємства, суд помилково встановив обсяг різниці як обсяг, зафіксований приладом обліку іншого суб`єкта господарювання - ПрАТ "ПІВНГЗК" відповідно до актів від 01.04.2018 та від 01.05.2018. Крім цього, в матеріалах справи як вказує відповідач відсутні докази щодо встановлення приладу обліку навіть у ПрАТ "ПІВНГЗК".

8.19. Разом з тим, з оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій вказали, зокрема, таке:

- з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що прямим споживачем, який першим приєднаний безпосередньо до магістрального газопроводу позивача є ПрАТ "ПІВНГЗК" з яким і було підписано додаток 3 до договору;
- в даному випадку ПрАТ "ПІВНГЗК" виступає для інших споживачів природного газу, які приєднані безпосередньо до магістрального газопроводу та газопроводи яких прокладені після газопроводів ПрАТ "ПІВНГЗК", тим підприємством, що в подальшому передає природний газ іншим замовникам, які підключені до мереж ПрАТ "ПІВНГЗК"; 
- саме ПрАТ "ПІВНГЗК" своїми приладами обліку підтверджує в акті приймання-передачі природного газу, яку кількість газу було безпосередньо спожито ним, а яку кількість газу було передано іншим замовникам/споживачам в цій мережі, безпосередньо приєднана до магістрального газопроводу;
- в тому числі передано на пункти-приймання передачі природного газу в межах ПрАТ «ПІВНГЗК», зокрема, Підприємства:
• в березні 2018 року у загальному обсязі 19 217 337 куб.м, з яких передано відповідачу та у якого встановлено наявність негативного місячного небалансу в обсязі 3 786 850 куб. м - неоформлені обсяги, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 01.04.2018;
• в квітні 2018 року у загальному обсязі 16 115 669 куб.м, з яких передано відповідачу та у якого встановлено наявність негативного місячного небалансу в обсязі 107 570 куб. м -неоформлені обсяги, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 01.05.2018, які підписані сторонами та скріплені печатками підприємств;
- відповідач не спростував факту, що даний обсяг газу ним було отримано, підтверджених номінацій щодо даної кількості транспортування газу не представлено, умов за яких ним цей газ був отримано не зазначено;
- підставою для проведення розрахунку послуг балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором ГТС відповідно до умов договору транспортування природного газу. Оператор ГТС до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3- 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точках входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів (пункти 3 і 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС);
- отже, за законом та Договором достатньою підставою для оплати послуг балансування є існування місячного негативного небалансу, який доводиться алокаціями (звітами), складеними оператором ГТС, на підставі інформації, наданої самим замовником. При цьому, зазначена інформація є нерозривно пов`язаною із звітністю сторін щодо надання послуг з транспортування газу безпосередньо;
- відповідно до пункту 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП 30.09.2015 № 2496 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил;
- таким чином, у відповідача виник небаланс обсягів природного газу, який ним не було врегульовано, а тому позивач надав послуги балансування. Про що позивачем складено односторонні акти надання послуг балансування обсягів природного газу: від 31.03.2018 №03-18-18/35-ТКЕ-Пр-Баланс на суму 54 301 611,31 грн; від 30.04.2018 №04-18-18/35-ТКЕ-Пр-Баланс на суму 1 370 167,28 грн;
- вказані акти, разом з відповідним рахунком та розрахунком вартості послуг балансування надіслано відповідачу із супровідним листом;
- отже, надання відповідачу послуг балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї передбачено пунктом 2.3 договору, а обов`язок сплати наданих послуг встановлений пунктом 4.1 Договору;
- відтак, підписання актів приймання-передачі природного газу між позивачем та прямим споживачем - ПрАТ «ПІВНГЗК» не звільняє відповідача від обов`язку з виконання умов Договору щодо своєчасної оплати наданих послуг.

8.20. Отже, доводи скаржника стосовно встановлення обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, не знайшли свого підтвердження, адже Підприємство не вказало, які саме обставини були встановлені з порушенням норм процесуального права та які саме докази є недопустимими у даній справі.

8.21. Верховний Суд звертає увагу, що справа розглядалася судами неодноразово. Водночас, скаржник не вказує, що суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення, не виконали вказівки Верховного Суду, які містилися у постанові від 26.10.2021 у даній справі.

8.22. Що ж до посилань скаржника на те, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.02.2022 №918/450/20 стосовно застосування норм матеріального права при розгляді справ про стягнення коштів за послуги балансування та від 14.07.2022 у справі №904/2334/18, то слід зазначити так.

8.22.1. Підприємство у поданій касаційній скарзі не визначало як підставу касаційного оскарження пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

8.22.2. Зміст оскаржуваних судових рішень не свідчить про неврахування судами першої та апеляційної інстанції правових позицій Верховного Суду вказаних скаржником.

8.23. Суд акцентує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.24. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

8.25. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема: у постановах від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19 та від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19.

8.26. Проте, як уже зазначалося, підстава касаційного оскарження - пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, наведена скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримала підтвердження.

8.27. За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи Підприємства про порушення судами норм процесуального права, а саме ненадання судами оцінки наявним у матеріалах справи доказам шляхом повного, всебічного та безпосереднього їх дослідження та всім доводам скаржника, за умови відсутності підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, а також ураховуючи міркування суду, викладені вище.

8.28. Верховний Суд зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, та спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановленні інших обставин, у тому контексті, який, на думку скаржника, свідчить про наявність підстав для скасування судових рішень і направлення справи до суду першої інстанції.

8.29. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду даного господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.30. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 зі справи №373/2054/16-ц).

8.31. Отже, відповідачем не мотивовано та не доведено, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права щодо порядку та оцінки доказів, зокрема, отримання доказів та/або дослідження доказів, з огляду на статі 76 - 79 ГПК України

8.32. З огляду на викладене доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження, та підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд відсутні.

8.33. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзивах на касаційну скаргу, з огляду на вказані вище висновки Верховного Суду, наведені у цій постанові.

8.34. Верховний Суд окремо вважає за необхідне вказати, що у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

8.35. Верховний Суд зазначає, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок і недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, наявність яких скаржником у цій справі аргументовано не доведено.

8.36. Слід зазначити, що в силу приписів частини другої статті 309 ГПК України формальні порушення не можуть бути підставою для скасування з формальних міркувань правильного по суті і законного рішення.

8.37. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.38. У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.39. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника, оскільки, підстави для перерозподілу в силу приписів статей 129 та 315 ГПК України відсутні.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.08.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2022 у справі №904/2591/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                               І. Бенедисюк

Суддя                                                                                               І. Булгакова