ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2023 року 
м. Київ
cправа №  911/2410/13 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:  Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Студенець В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 (головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.) та додаткову ухвалу Господарського суду Київської області від 28.06.2022 (суддя Заєць Д.Г.) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу 
у справі №911/2410/13
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю  "ПК Трейдсервісгруп",
2. Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Устименка
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст обставин справи.
1.1.Господарський суд Київської області рішенням від 03.09.2013 у справі №911/2410/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю   "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс") задовольнив повністю; солідарно стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Устименка на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс"  3462,28 грн - заборгованості, 1147,00 грн - витрат на послуги адвоката та 1720,50 грн - судового збору; стягнув з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Устименка на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 300000,00 грн - заборгованості.
1.2.На виконання зазначеного рішення від 03.09.2013 у справі №911/2410/13 Господарський суд Київської області 23.09.2013 видав відповідні накази.
1.3.ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Господарського суду Київської області зі скаргою від 07.05.2022 на бездіяльність Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 року у справі №911/2410/13.
1.4.За результатами розгляду скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" Господарський суд Київської області 31.05.2022 постановив ухвалу про часткове задоволення скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" від 07.05.2022; визнав за період з 27.10.2020 по 23.02.2022 неправомірною бездіяльність державного виконавця Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 у справі №911/2410/13, яка полягає у порушенні строків та порядку вчинення виконавчих дій з врахуванням норм Закону України "Про виконавче провадження". У задоволенні решти вимог скарги відмовив.
1.5.ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Господарського суду Київської області із заявою про покладення на Чорнобаївський ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7900,00 грн.
1.6.Господарський суд Київської області додатковою ухвалою від 28.06.2022 у справі №911/2410/13, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023, заяву ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на Чорнобаївський ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/2410/13 задовольнив частково. Стягнув з Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 2800,00 грн витрат на правничу допомогу.
1.7.Суди дійшли висновку, що заява ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" №07-1/06 від 07.06.2022 про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 2800,00 грн (7900,00 (заявлена сума) - 2300,00 грн "гонорар успіху") * 50%), виходячи з того, що такі вимоги як стягнення "гонорару успіху" у сумі 2300,00 грн у зв`язку із прийняттям позитивного для стягувача судового рішення у цій справі не відповідають критерію розумності, так як не мають характеру необхідних, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника стягувача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини цієї справи, матиме надмірний характер. Судами також враховано, що юридична кваліфікація правовідносин у цій справі не є складною, зважаючи на численну кількість поданих стягувачем скарг на дії та бездіяльність органу ДВС у інших справах.
2.Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
2.1.ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 та додаткову ухвалу Господарського суду Київської області від 28.06.2022 у справі №911/2410/13 в частині відмови в задоволенні заяви ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про покладення на Чорнобаївський ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5100,00 грн; (2) прийняти нове рішення, яким зазначену заяву повністю задовільнити та стягнути правничу допомогу у розмірі 7900,00 грн згідно договору від 17.12.2020 №17-12-2020/7 про надання адвокатських послуг.
2.2.ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" підставою касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме статей 43, 126, 129 Господарського процесуального Кодексу України (далі - ГПК України). 
2.3.Скаржник зазначає про безпідставність висновків попередніх судових інстанцій щодо зловживання позивачем своїми процесуальними правами  внаслідок оскарження бездіяльності органу державної виконавчої служби, оскільки такі висновки щодо застосування статті 43 ГПК України обмежують способи захисту прав заявника та унеможливлюють здійснення процесуального захисту заявника як стягувача. Скаржник також зазначає, що попередні судові інстанції не врахували сталу практику Верховного Суду про те, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливо лише за клопотанням іншої сторони, однак відповідного клопотання від Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) не надходило. За доводами скаржника, у попередніх судових інстанцій були відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу які підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони, натомість вважає, що відповідна заява підлягала задоволенню повністю. 
2.4.Від Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) надійшов відзив на касаційну скаргу.
2.5.Крім того, від скаржника надійшло клопотання про передачу справи №911/2410/13 у частині розподілу витрат на правничу допомогу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якому скаржник цитує висновки Верховного Суду, викладені у раніше прийнятих постановах, та зазначає про: по-перше, нерозуміння процесуально-правового відношення суддів до роботи/послуг адвоката, існування в державі інституту адвокатури, адвокатській діяльності безпосередньо; по-друге, із врахуванням змісту, сутності та посилань оскаржуваних судових рішень, судами помилково ототожнюється особа-адвокат, його робота та надані послуги, відповідна оплата праці за надані правові послуги та виконану роботу, його "заробіток" як визначає та рахує суд, - котрий не є стороною у даній справі, із безпосередньо особою позивача, котрий виключно та в межах існуючих норм чинного законодавства України та визначеному процесуальному порядку, здійснює захист власних прав та інтересів у судовому порядку так як інших спосіб захисту або вже вичерпався (попередньо вживався та не привів до жодних змін), або взагалі відсутній, беручи до уваги відповідача та третіх осіб як осіб, котрі безпосередньо є порушниками правових норм та положень чинного законодавства України, із врахуванням майнових інтересів заявника. 
3.Позиція Верховного Суду.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду
3.1.Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати (частина друга статті 302 ГПК України).
3.2.Оскільки у клопотанні про передачу справи №911/2410/13 у частині розподілу витрат на правничу допомогу на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду скаржник процитував висновки Верховного Суду, викладені у раніше прийнятих постановах, та зазначає про необхідність їх врахування під час здійснення касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, однак не навів від якого саме висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати є необхідність у відступленні, колегія суддів не вбачає підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати.
Щодо доводів касаційної скарги
3.3.Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
3.4.Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
3.5.Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
3.6.У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами тощо. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 цього Закону).
3.7.Згідно зі статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства тощо.
3.8.Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
3.9.Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
3.10.Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
3.11.Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
3.12.Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
3.13.У частині третій статті 123 ГПК України унормовано, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
3.14.Відповідно до частин першої - другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
3.15.При цьому розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 129 ГПК України).
3.16.Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
3.17.Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
3.18.За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
3.19.Разом з тим, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. При цьому, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
3.20.Так, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
3.21.Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
3.22.Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 126 ГПК України).
3.23.Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
3.24.У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
3.25.До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
3.26.Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц звернула увагу не те, що: 1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу; 3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони
3.27.Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), від 26.02.2015 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим..
3.28.У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
3.29.Відтак, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність, обґрунтованість, фактичність та неминучість.
3.30.Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
3.31.Суди попередніх інстанцій встановили, що стягувач просить покласти на орган ДВС понесені судові витрати у сумі 7900,00 грн на професійну правничу допомогу.
3.32.На підтвердження понесення витрат на правову допомогу стягувачем надано копію договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №17-12-2020/7 від 17.12.2020 (далі - договір), укладеного між ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (за договором - замовник) та адвокатом Грищенко О.М. (за договором - адвокат), копію акта прийому-передачі документів від 17.12.2020, копію акта здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 06.06.2022 року, довіреність ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", видану на ім`я Грищенка О.М., як адвоката, та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009, виданого на ім`я Грищенка О.М.
3.33.Згідно з пунктом 1.1 договору, виконавець зобов`язується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником, СТОВ імені Устименка та Чорнобаївським РВДВС Центрального МРУ МЮ (місто Київ), котрі виникли у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області у справі №911/2410/13 від 23.09.2013, надання консультацій з приводу можливого, законодавчо доцільного та обґрунтованого вжиття заходів органом ДВС, направлених на примусове виконання вищевказаних наказів суду та стягнення із боржника безспірного розміру грошових коштів, консультації з питань практичного застосування норм виконавчого, виконавчо-процесуального та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки, написання та подання від імені замовника до органу ДВС різного роду клопотань та заяв із врахуванням Закону України "Про виконавче провадження", підготовки, написання та подання до господарського суду відповідної скарги на дії та/або бездіяльність державного виконавця органу ДВС у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу при наявності підстав для такого заходу, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи за поданою скаргою, здійснення інших процесуальних заходів, направлених на виконання умов та обов`язків виконавця за цим договором.
3.34.У пункті 1.2 договору сторони погодили, що правова допомога за цим договором вважається наданою та виконаною з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акта здачі-приймання виконаних робіт щодо надання правової допомоги.
3.35.Згідно з пунктом 3.1 договору, вартість виконання передбаченого цим договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи із того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 800,00 грн (включаючи всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні, тощо) по підготовці матеріалів у відповідності до пункту 1.1 договору). При цьому сторонами враховано як середній розмір вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України, так і рекомендовані ставки аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт, котрі пропонуються Радами адвокатів відповідного регіону. Окремо, сторони дійшли згоди, що вартість послуг та роботи виконавця, зокрема, та не обмежуючись, становить: ознайомлення з матеріалами справи, отриманими у суді відповідної судової інстанції - 900,00 грн судові засідання - 1500,00 грн/судове засідання у суді відповідної інстанції, побудова правової позиції, аналіз судової практики, вивчення первинної документації, складання процесуальних документів, надсилання їх та документів до них сторонам та до суду; інші види правової допомоги у межах судового розгляду справи - із розрахунку 800,00 грн/год.; витрати (квитки, добові тощо) - згідно підтверджуючих документів.
3.36.Відповідно до пункту 3.8 договору, сторони погодили та визначили розмір гонорару виконавця у випадку прийняття позитивного рішення на користь замовника (задоволення повністю та/або частково вимог замовника, у відповідності до пунктів 1.1, 2.1 договору) визначається на рівні одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
3.37.Згідно з актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 06.06.2022, виконавець передав, а замовник прийняв виконані роботи та надані послуги: зустріч із замовником з метою з`ясування обставин справи в призмі існування та допущення органом ДВС порушення прав та інтересів замовника у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (1 год.); організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту скарги та наповнення її правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність органу ДВС у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказу та підготовка щодо подання до суду вказаної скарги (6 год.); гонорар адвоката на підставі пункту 3.8 договору у зв`язку із прийняттям позитивного для замовника судового рішення у цій справі за скаргою на бездіяльність органу ДВС у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - 2300,00 грн. Загальна вартість наданих за актом здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 06.06.2022 становить 7900,00 грн.
3.38.Враховуючи викладене, стягувач зазначає про понесення ним витрат, пов`язаних з розглядом скарги на бездіяльність Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м.Київ) у виконавчому провадженні НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 у справі №911/2410/13, загальною вартістю 7900,00 грн за надану правничу допомогу адвокатом Грищенко О.М. у період з 17.12.2020            по 31.05.2022.
3.39.При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
3.40.Отже, для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 126,             129 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
3.41.Як вже було зазначено вище з посиланням на відповідні висновки суду касаційної інстанції, Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
3.42.Суди попередніх інстанцій, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду стягувачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, дійшли обґрунтованих висновків, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.
3.43.Судами враховано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17 та від 21.10.2021 у справі №420/4820/19).
3.44.Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
3.45.Судами встановлено, що у цій справі ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" неодноразово зверталось до суду із заявами щодо бездіяльності органу ДВС за різні періоди, але з аналогічних підстав. При цьому, ухвалами Господарського суду Київської області від 26.08.2018, від 02.04.2019, від 02.07.2019, від 28.04.2020, від 10.11.2020 визнавалась неправомірною бездіяльність державного виконавця органу ДВС у виконавчих провадженнях НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 23.09.2013 у справі №911/2410/13 за періоди від 08.02.2017 по 13.02.2019, з 15.02.2019 по 25.05.2019, з 26.05.2019 по 04.03.2020, з 10.11.2020 по 26.10.2020.
3.46.У зв`язку з цим, ухвалами Господарського суду Київської області від 02.04.2019, від 02.07.2019, від 09.06.2020, від 01.12.2020 з органу ДВС стягнуто на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" витрати на правничу допомогу на загальну суму 15400,00 грн.
3.47.Зазначена сума разом з витратами на професійну правничу допомогу згідно з поданою заявою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" №07-1/06 від 07.06.2022 (вх. №6480/22 від 09.06.2022) про покладення на Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7900,00 грн (всього 23300,00 грн) значно перевищує суму боргу згідно з наказом Господарського суду Київської області від 23.09.2013 №911/2410/13, які мали бути сплачені ТОВ "Трейдсервісгруп" та ТОВ імені Устименка на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" (6329,78 грн.).
3.48.З огляду на викладене вище, попередні судові інстанції дійшли обґрунтованого висновку про те, що покладення на Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7900,00 грн є надмірним.
3.49.Як зазначив Верховний Суд у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17, практика стягнення ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" з відділів ДВС витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з задоволенням скарг на бездіяльність державних виконавців є системною. У переважній більшості справ, у яких ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" зверталось до суду зі скаргою на бездіяльність державних виконавців, його наступними діями було стягнення з відділів ДВС витрат на правничу допомогу. При цьому, в окремих справах витрати на професійну правничу допомогу з відділів ДВС стягувались по декілька разів, а суми, які підлягали до стягнення у декілька разів перевищують розмір боргу, щодо стягнення якого ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" зверталось до суду.
3.50.Під час розгляду питання щодо стягнення з органу ДВС витрат на професійну правничу допомогу, судами враховано, що позиції скаржника не змінювались, аргументи ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", викладені у скаргах на дії та бездіяльність органу ДВС поданих в межах справи №911/2410/13 є       практично аналогічними. При цьому, скаржником в усіх документах застосовано посилання на однакову судову практику, а також на аналогічні позиції Верховного Суду. Документи, що подавались ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у межах справи №911/2410/13, містили загальні обґрунтування та посилання на норми закону, наведена в документах позиція є універсальною та може бути використана заявником і у інших справах практично без внесення змін до відповідних документів. Значна кількість подібних справ за участю ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" щодо стягнення з відділів ДВС витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду скарг на бездіяльність відділів свідчить про те, що правова позиція скаржника є сформованою та незмінною по суті, а коригується лише відповідно до фактичних обставин справи.
3.51.Відтак, судова колегія погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для відмови у відшкодування за рахунок органу ДВС усього заявленого ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невідповідність таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмету спору.
3.52.Крім того, попередні судові інстанції правильно виходили з того, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
3.53.Позивачем заявлено до стягнення з органу ДВС "гонорару успіху" у сумі 2300,00 грн.
3.54.Однак, як правильно зазначили суди першої та апеляційної інстанцій, оскільки юридична кваліфікація правовідносин у цій справі не є складною, зважаючи на численну кількість поданих стягувачем скарг на дії та бездіяльність органу ДВС у інших справах - такі вимоги як стягнення "гонорару успіху" у сумі 2300,00 грн у зв`язку із прийняттям позитивного для стягувача судового рішення у цій справі не відповідають критерію розумності, так як не мають характеру необхідних, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника стягувача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування, з огляду на обставини цієї справи, матиме надмірний характер.
3.55.Водночас, суди зауважили, що заявлений стягувачем "гонорар успіху" у сумі 2300,00 грн складає третину від заявлених для відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом скарги та не є співмірним з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами - подання однієї заяви без участі у судовому засіданні).
3.56.За вказаних обставин, колегія суддів погоджується також з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для покладення на орган ДВС відшкодування "гонорару успіху", який сплачує заявник на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.
3.57.Таким чином, суд першої та апеляційної інстанцій, зважаючи на положення статей 86, 123, 124, 126, 129 ГПК України, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, приймаючи до уваги принципи пропорційності, реальності та розумності судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" та відшкодування заявнику за рахунок Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального Управління Міністерства Юстиції (м. Київ) витрат на правничу допомогу в загальній сумі 2800,00 грн.
3.58.Колегія суддів відхиляє доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, щодо порушення судами частин четвертої, п`ятої статті 126 ГПК України, якими унормовано, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, оскільки у справі, що переглядається, судами вирішено питання про розподіл судових витрат, коли суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, з власної ініціативи може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу та коли не ставиться питання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.
3.59.У такому випадку суд може використовувати виключно правила, встановлені у частині п`ятій статті 129 ГПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат та, відповідно, мотивувавши своє рішення, покласти не всі витрати на професійну правничу допомогу на сторону, на користь якої ухвалено рішення, що і було зроблено у цій справі. Такі висновки відповідають встановленим обставинам справи та наведеним вище висновками Верховного Суду щодо застосування статті 129 ГПК України.
3.60.Верховний Суд також відхиляє доводи касаційної скарги щодо неможливості зменшення розміру гонорару, який погоджений сторонами у договорі, виходячи з того, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19).
3.61.Крім того, доводи скаржника про безпідставність висновків попередніх судових інстанцій щодо зловживання позивачем своїми процесуальними правами  внаслідок оскарження бездіяльності органу державної виконавчої служби, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди дійшли висновків про відмову у задоволенні вимог щодо відшкодування заявнику частини витрат на професійну правничу допомогу не внаслідок встановлення факту зловживання процесуальними правами позивачем, і взагалі не застосовували та не посилались на норму статі 43 ГПК України.
3.62.Таким чином, Верховний Суд при касаційному перегляді додаткової ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, не виявив у діях судів порушень приписів статей 126, 129 ГПК України, неправильного застосування норм матеріального права або інших порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення судом незаконного рішення.
3.63.Проаналізувавши висновки постанов, які на думку скаржника не було враховано судами попередніх інстанцій при ухваленні додаткової ухвали та постанови, Верховний Суд встановив, що застосування норм права в оскаржуваних судових рішеннях не суперечить жодному з наведених скаржником висновків суду касаційної інстанції. Застосування судами статей 86, 126, 129 ГПК України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" у вказаній справі залежало від доведеності надання адвокатами послуг з правничої допомоги, наданих до суду доказів на підтвердження здійснення відповідних витрат, та від обставин обґрунтованості і співмірності відповідних витрат.
3.64.Аргументи скаржника щодо неправильної оцінки судом доказів щодо обставин надання послуг правничої допомоги зводяться до їх переоцінки і не можуть бути предметом розгляду в касаційному порядку, оскільки відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
4.Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат.
4.1.Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
4.2.Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 309 ГПК України).
4.3.Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги.
4.4.Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" залишити без задоволення.
2.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2023 та додаткову ухвалу Господарського суду Київської області від 28.06.2022 у справі №911/2410/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                           С.В. Бакуліна

Судді                                                                                                        О.Р. Кібенко 

                                                                                                                 В.І. Студенець