УХВАЛА

20 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/3041/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Колос І.Б.,
розглянувши матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" (далі - ПАТ "Камет-Сталь")
на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2022 та
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023
за позовом акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця)
до ПАТ "Камет-Сталь"
про стягнення 671 273,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ПАТ "Камет-Сталь"  звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі № 904/3041/22 і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно нарахованих коштів у розмірі 316 890,66 грн.

18.04.2023 ПАТ "Камет-Сталь" направило до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду додаткові пояснення до касаційної скарги.

Відповідно до положень частини першої статті 298 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, постанову Центрального апеляційного господарського суду прийнято 16.03.2023, повний текст постанови виготовлено та підписано 21.03.2023, а тому строк на касаційне оскарження (доповнення чи зміну) закінчився 10.04.2023.

Додаткові пояснення (доповнення) до касаційної скарги подано 18.04.2023, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження зазначеної постанови апеляційної інстанції.

Таким чином, виходячи з наведених положень ГПК України нові доводи не можуть бути прийняті до касаційного розгляду.

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження. 

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 01.01.2022 встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 481 грн.

Предметом позову у даній справі є стягнення 671 273,47 грн., а, отже, ціна позову у справі № 904/3041/22 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України. 

Як обґрунтування наявності підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченої підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, скаржник у поданій касаційній скарзі зазначає, що справа має для нього виняткове значення, оскільки від наслідків вирішення даної справи залежатимуть результати інших подібних справ та, відповідно, необхідність сплати значних сум, стягнутих з ПАТ "Камет-Сталь". 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Залізниця звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПАТ "Камет-Сталь" про стягнення 671 273,47 грн., з яких: плата за користування вагонами у розмірі 63 289,32 грн.; збір за зберігання вантажу у розмірі 269 082,36 грн.; збір за маневрову роботу у розмірі 47 765,16 грн.; плата за охорону вантажу у розмірі 291 136,63 грн., - у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії приватного акціонерного товариства "Дніпровський коксохімічний завод (у подальшому змінено на ПАТ "Камет-Сталь"), яка примикає до станцій Кам`янське та Правда регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 20.08.2021 №ПР/М-21372/НЮдч (далі - Договір про експлуатацію) та договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 30.06.2020 (далі - Договір про надання послуг).

У лютому - березні 2022 року за залізничними накладними, які наявні у матеріалах справи, на адресу приватного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" були прийняті до перевезення навантажені вагони. Згідно із зазначеними накладними станція та залізниця призначення - Правда Придніпровської залізниці. У зв`язку з несвоєчасним забиранням вантажу з колій станції призначення зазначений вантаж було затримано. Відповідно до пункту 16 Договору про експлуатацію власник колії сплачує залізниці плату за користування вагонами згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та плату за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів, інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, що виконує залізниця для власника колії.

За весь час затримки вагонів з вини вантажовласника було нараховано: плату за користування вагонами за відомостями ф. ГУ-46 №№03039001, 11039003, 11039005, 15039006, 15039007, 16039008, 16039009, 18039013, 17039010 у сумі 63 289,32 грн.; збір за зберігання вантажу за накопичувальними картками ФДУ-92 №№15039013, 18039015, 18039016, 22039017 у сумі 269 082,36 грн.; плату за охорону вантажу за накопичувальними картками ФДУ-92 №№15039012, 23069033, 15039013, 18039015, 18039016, 22039017 у сумі 291 136,63 грн.; плату за маневрову роботу за відомостями ф. ГУ-46а №№03039002, 17039011, 18039012, 18039014 та за накопичувальними картками ФДУ-92 №№11039009, 11039008, 15039010, 16039014 у сумі 47 765,16 грн.

Відповідач плату за користування вагонами у розмірі 63 289,32 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 269 082,36 грн., збір за маневрову роботу у розмірі 47 765,16 грн., плату за охорону вантажу у розмірі 291 136,63 грн. не сплатив, що й стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом за захистом своїх прав.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023: позовні вимоги задоволено у повному обсязі; стягнуто з ПАТ "Камет-Сталь" на користь Залізниці плату за користування вагонами у розмірі 63 289,32 грн., збір за зберігання вантажу у розмірі 269 082,36 грн., збір за маневрову роботу у розмірі 47 765,16 грн., плату за охорону вантажу у розмірі 291 136,63 грн.

Суди попередніх інстанцій, за результатами аналізу всіх наявних у справі доказів у їх сукупності дійшли висновку, що докази на підтвердження правомірності покладення на відповідача обов`язку із внесенням плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів у загальному розмірі 671 273,47 грн., з яких: 63 289,32 грн. - плата за користування вагонами;      269 082,36 грн. - збір за зберігання вантажів; 47 765,16 грн. - збір за маневрову роботу; 291 136,63 грн. - плата за охорону вантажу, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд першої інстанції також зазначив, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

У даному випадку сторона не надала доказів того, що саме введення воєнного стану унеможливило виконання конкретних зобов`язань за договором. Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхилив заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 частини третьої            статті 287 ГПК України            не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього            Кодексу            позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржуваних судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи, які викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанцій, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів стосовно того, що справа має для скаржника виняткове значення Суд зазначає, що незгода з рішенням суду апеляційної інстанції не свідчить про її незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У контексті викладеного необхідно враховувати, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

З урахуванням наведеного Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "Камет-Сталь" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі №904/3041/22, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства "Камет-Сталь" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2023 у справі № 904/3041/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                        В. Селіваненко

Суддя                                                                                                                        І. Булгакова

Суддя                                                                                                                        І. Колос