УХВАЛА

06 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  914/2560/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін трейд"
на рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022 (суддя Запотічняк О.Д.),
постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 (колегія суддів: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Желік М.Б.)
та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2023 (колегія суддів: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Желік М.Б.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін трейд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина"
про стягнення 633 208,35 грн,
В С Т А Н О В И В:
1.          Господарський суд Львівської області рішенням від 28.11.2022 позовні вимоги задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн пені, 15 138,66 грн 25% річних, 65 000,00 грн штрафу та 9 498,13 грн судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовив; у задоволенні клопотання позивача про стягнення із відповідача 17 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовив.
2.          Західний апеляційний господарський суду постановою від 23.02.2023 рішення суду першої інстанції залишив без змін; додатковою постановою від 09.03.2023 частково задовольнив заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнув такі витрати із позивача у розмірі 10 000,00 грн.
3.          27.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мартін трейд" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022, постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2023, в якій просить їх скасувати в частинах розподілу судових витрат та ухвалити у цих частинах нове рішення про стягнення із відповідача на користь позивача 17 000,00 грн витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, 15 000,00 грн - у суді апеляційної інстанції та 12 237,57 грн судового збору за подання апеляційної скарги, а також відмовити у задоволенні заяви відповідача про стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
4.          Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
5.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
6.          Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
7.          Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а)   касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
8.          У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).
9.          Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
10.          Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
11.          Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду 21.05.2021 ухвалив постанову у справі №905/1623/20, в якій виклав висновок з приводу можливості відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою на додаткове рішення до судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (додаткову постанову суду апеляційної інстанції щодо розподілу судових витрат у малозначній справі). Як зазначив Верховний Суд, зі змісту ст.244 ГПК вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати; для оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, скаржникові необхідно довести та обґрунтувати наявність передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК підстав.
12.          Скаржник оскаржує судові рішення, у тому числі додаткові судові рішення, в частині розподілу судових витрат у справі, в якій вирішено спір про стягнення 633 208,35 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню.
13.          Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (пп."а" п.2 ч.3 ст.287 ГПК), однак належним чином не обґрунтовує такі твердження.
14.          Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій порушили ст.30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а рішення судів у цій частині суперечать наведеним скаржником висновкам Верховного Суду. Скаржник вказує, що зазначене питання виникає у переважній більшості справ, а суперечність висновкам Верховного Суду породжує правову невизначеність у справах, що не підлягають перегляду у касаційному порядку. Також скаржник посилається на суперечність оскаржуваних рішень висновкам Пленуму Вищого господарського суду України, положення ч.9 ст.129 ГПК та стверджує, що фундаментальним питанням для формування єдиної правозастосовчої практики є розподіл судових витрат при зменшенні судом неустойки на підставі ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України. 
15.          Наведені скаржником твердження фактично є обґрунтуванням таких підстав касаційного оскарження, як 1) застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та 2) відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачені пунктами 1, 3 ч.2 ст.287 ГПК.
16.          Разом з тим, фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
17.          Саме лише посилання на випадок, зазначений у пп."а" п.2 ч.3 ст.287 ГПК не свідчить про наявність належних обґрунтувань, за яких судові рішення у цій справі підлягають касаційному оскарженню.
18.          Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
19.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст.17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
20.          Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1   ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями   ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
21.          При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
22.          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
23.          Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
24.          Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
25.          Оскільки касаційна скарга не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.
26.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін трейд" на рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022, постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2023, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №914/2560/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мартін трейд" на рішення Господарського суду Львівської області від 28.11.2022, постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.03.2023.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                      О. Кібенко

Судді                                                                                          С. Бакуліна

                                                                                                              В. Студенець