ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  917/565/22 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Сухового В. Г. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А.,
за участю секретаря судового засідання - Денисевича А. Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал"
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 (головуючий Тарасова І. В., судді Білоусова Я. О., Пуль О. А.)
у справі №  917/565/22
за позовом Громадської організації "Сльози милосердя України"
до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", Управління майном обласної ради Полтавської обласної ради,
про визнання укладеною додаткової угоди,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2022 року Громадська організація "Сльози милосердя України" (далі - ГО "Сльози милосердя України", Позивач) звернулась до господарського суду з позовом до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі - КП ПОР "Полтававодоканал", Відповідач-1) та Управління майном обласної ради (далі - Управління, Відповідач-2) про визнання укладеною додаткової угоди до Договору №  558 від 19.07.2019 (далі - Договір оренди) щодо продовження строку дії цього Договору.
2. Позов обґрунтовано тим, що, відповідно до вимог закону за три місяці до закінчення строку оренди, Позивач звернувся до Орендодавця - КП "Полтававодоканал" із заявою про продовження Договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений, але Орендодавцем, а також власником об`єкта оренди - Управлінням, у граничний строк не було прийнято рішення про продовження Договору оренди або про відмову у його продовженні з підстав, встановлених статтею 19 Закону України від 03.10.2019 №  157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон №157-ІХ). Водночас, Орендодавець листами повідомив Орендаря про відсутність намірів продовжити строк дії договору без належного мотивування та без надання відомостей щодо погодження такої відмови власником об`єкта оренди. 19.05.2022 Орендар повторно звернувся до Відповідачів із заявою про продовження Договору оренди, до якої додав проект відповідної Додаткової угоди, проте отримав відмову від Відповідачів щодо продовження Договору оренди.
3. При цьому Позивач зазначив, що така поведінка Відповідачів щодо відмови у продовженні Договору оренди є недобросовісною та такою, що порушує право Позивача на продовження Договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк, у зв`язку з чим, на його думку, наявні підстави для продовження Договору в судовому порядку шляхом визнання зазначеної Додаткової угоди укладеною.
4. Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.09.2022 у позові відмовлено.
5. Рішення суду мотивовано тим, що відмова Орендодавця у продовженні Договору оренди прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки після отримання від Орендаря листа від 18.03.2022 про продовження строку дії Договору оренди, у встановлений частиною п`ятою статті 18 Закону №  157-ІХ строк, Відповідач-1 як Орендодавець прийняв та направив Позивачу як Орендарю лист з рішенням про відмову у продовженні Договору оренди з підстав, передбачених абзацом 2 частини першої статті 19 вказаного Закону, зокрема, необхідності використання орендованого майна для власних потреб балансоутримувача. Відповідач-2 листами від 08.04.2022 та від 07.06.2022 також повідомив про відсутність підстав для продовження договірних відносин.
6. При цьому суд відхилив посилання Позивача на те, що спірний Договір оренди вважається продовженим без прийняття окремого рішення Орендодавця відповідно до положень пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №  634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану" (далі - Постанова №  634 від 27.05.2022), пославшись на те, що вказана Постанова набрала чинність 01.06.2022, в той час як Орендодавець на вказану дату вже реалізував своє право на відмову у продовженні Договору оренди, надіславши Орендареві у встановлений строк відповідне рішення про відмову; при цьому Орендодавець об`єктивно не міг реалізувати вимоги цієї Постанови щодо необхідності повідомлення Орендаря про не продовження договору оренди за 30 календарних днів до дати його закінчення (до 20.05.2022), оскільки ця Постанова на той час не існувала та не набрала чинності.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
7. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2023, змінено мотивувальну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 27.09.2022, шляхом викладення мотивів відмови у позові в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 27.09.2022 залишено без змін.
8. Постанову мотивовано тим, що положеннями пункту 16 Постанови №  634 від 27.05.2022 щодо продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022 встановлено зворотну силу такого нормативно-правового акту в часі (ретроактивна дія). Тому у спірних правовідносинах, які підпадають під дію цієї Постанови, спірний Договір оренди є таким, що продовжився з 24.02.2022 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану автоматично, в силу прямої норми закону, що не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін до договору. Такі обставини вказують на те, що предмет спору, спірні матеріальні правовідносини сторін щодо продовження строку Договору оренди, перестав існувати ще до відкриття провадження у даній справі ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.06.2021, оскільки з 01.06.2022 - дати набрання чинності Постановою №  634 від 27.05.2022 спірний Договір оренди є продовженим в силу прямої вказівки закону, що є підставою для відмови у позові саме з цих підстав, а не для припинення провадження у справі, як про те просив Позивач.
Короткий зміст вимог касаційної скарги Відповідача-1
9. КП ПОР "Полтававодоканал" подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 в частині зміни мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, а рішення Господарського суду Полтавської області від 27.09.2022 залишити без змін.
10. Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, положення Постанови №  634 від 27.05.2022 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", з огляду на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо дії у часі підзаконного нормативно-правового акту відносно правовідносин сторін, які виникли до прийняття такого акту та набрання ним чинності, що, в свою чергу, призводить до необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення спору у даній справі.
Позиція інших учасників справи у відзиві на касаційну скаргу
11. ГО "Сльози милосердя України" подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому заперечила доводи скарги та просила відмовити у її задоволенні, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. Також, ГО "Сльози милосердя України" просила здійснювати касаційний розгляд справи без участі їхнього представника.
Фактичні обставини справи встановлені судами
12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між КП ПОР "Полтававодоканал (Орендодавець) та ГО "Сльози милосердя України" (Орендар) укладено Договір №  558 від 19.07.2019 (далі - Договір оренди), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування (в оренду) на умовах, визначених Договором, майно - асфальтобетонне замощення загальною площею 793 кв. м, розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Спаська, 9 (надалі майно) (пункт 1.1).
13. Згідно з підпунктом 5.1.4 пункту 5.1 Договору оренди Орендар має переважне право на продовження строку дії договору оренди майна після спливу строку, на який його було укладено, або його переукладення.
14. Відповідно до пункту 7.1 Договору оренди термін дії Договору - 2 роки 11 місяців, починаючи з 19.07.2019 по 19.06.2022.  
15. У пункті 7.5 Договору оренди визначено, що дія Договору оренди припиняється в разі закінчення терміну дії, на який його було укладено, загибелі об`єкта, банкрутства орендаря та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України та умовами Договору.
16. Згідно з актом приймання-передачі в оренду майна за адресою: м. Полтава, вул. Спаська, 9, від 19.07.2019 орендоване майно - асфальтобетонне замощення загальною площею 793 кв. м (технічний стан: асфальт з тріщинами та вибоїнами) передано Орендарю.
17. 18.03.2022 Позивач звернувся до Відповідачів з листом про продовження дії вказаного Договору оренди.
18. У відповідь КП ПОР "Полтававодоканал" листом від 31.03.2021 за вих. №  юр/860 повідомило, що не має наміру продовжувати термін дії Договору оренди та просить не пізніше 19.06.2022 повністю звільнити територію та підготувати орендоване майно до повернення Орендодавцю за актом передачі орендованого майна.
19. Управління листом від 08.04.2022 повідомило Позивача про те, що не вбачає підстав для продовження договору оренди із застосуванням положень частини другої статті 18 Закону №  157-ІХ.
20. Позивач 19.05.2022 повторно звернувся до Відповідачів з листом про продовження Договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк, до якого додав проект відповідної Додаткової угоди до Договору оренди.
21. КП ПОР "Полтававодоканал" листом від 26.05.2022 повідомило про те, що не має наміру продовжувати термін дії Договору оренди, оскільки має намір надалі використовувати орендоване майно для власних потреб - безпосереднього здійснення своєї статутної діяльності. Направлення листа Позивачу підтверджується поштовим повідомленням від 26.05.2022.
22. Управління листом від 07.06.2022 повідомило про те, що продовження Договору оренди має узгоджуватись між сторонами, з дотриманням вимог Закону №  157-ІХ.
23. КП ПОР "Полтававодоканал" 16.08.2022 звернулось до Позивача з листом про підписання акту передачі-приймання з оренди майна у зв`язку з закінченням терміну дії Договору №  558 від 19.07.2019.
24. За таких обставин, Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що поведінка Відповідачів щодо відмови у продовженні Договору оренди є недобросовісною та такою, що порушує його право на продовження договору оренди на тих самих умовах та на той самий строк шляхом підписання Додаткової угоди про продовження Договору оренди, з огляду на те, що він позбавлений можливості подати заяву про продовження строку дії договору шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет, як це передбачено пунктом 136 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №  483 (далі - Порядок №  483 від 03.06.2020), з незалежних від нього обставин, якими є незабезпечення Орендодавцем технічної можливості подання такої заяви (КП ПОР "Полтававодоканал" не зареєстровано на Публічному порталі ЕТС та не здійснювало публікацію по спірному об`єкту оренди), що підтверджується інформаційним листом ТОВ "Українська універсальна біржа" від 25.05.2022 за вих. №  В-145/12 наданим на запит ГО "Сльози милосердя України".
25. Крім цього, Позивач вказав на те, що згідно з частиною другою пункту 144 Порядку №  483 від 03.06.2020 рішення про відмову в продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 19 Закону №  157-ІХ, а також, у разі невідповідності орендаря вимогам, установленим статтею 4 цього Закону; при цьому таке рішення оприлюднюється орендодавцем в електронній торговій системі протягом трьох робочих днів здати прийняття такого рішення. Проте, Відповідачами не дотримано вищезазначених вимог Закону №  157-ІХ, у зв`язку з чим відмова КП ПОР "Полтававодоканал" в продовженні строку дії Договору оренди є незаконною.
26. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що законодавець надав сторонам право за взаємною згодою продовжити дію договору оренди у порядку та строки, встановлені нормами Закону №  157-ІХ, тому, після повідомлення Позивача про намір продовжити строк дії Договору оренди, Відповідач-1, відповідно до частини п`ятої статті 18 вказаного Закону у встановлений граничний строк, прийняв рішення про відмову у продовженні Договору оренди з підстав, передбачених абзацом 2 частини першої статті 19 цього Закону (орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача), про що направив Орендареві листа від 26.05.2022. Відповідач-2, враховуючи те, що орендоване майно необхідне для власних потреб балансоутримувача, рішення про продовження дії вказаного договору оренди також не приймав, тому договір оренди є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
27. Крім цього, суд першої інстанції відхилив посилання Позивача на те, що після відкриття провадження у справі №  917/565/22 предмет спору припинив своє існування внаслідок того, що спірний Договір оренди вважається продовженим без прийняття окремого рішення Орендодавця відповідно до положень пункту 5 Постанови №  634 від 27.05.2022, якими передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону №  157-ІХ, пославшись на те, що вказана Постанова набрала чинність 01.06.2022, в той час як Відповідач-1 на вказану дату вже реалізував своє право на відмову у продовженні Договору оренди, надіславши Орендарю у встановлений строк відповідне рішення про відмову та об`єктивно не міг реалізувати вимоги цієї Постанови щодо повідомлення орендаря про не продовження договору за 30 календарних днів до дати його закінчення (до 20.05.2022), оскільки така Постанова на той час не існувала та не набрала чинності, у зв`язку з чим дійшов висновку, що положення пункту 5 Постанови №  634 від 27.05.2022 щодо автоматичного продовження договорів оренди починаючи з 24.02.2022 на спірні правовідносини не розповсюджуються.
28. Суд апеляційної інстанції змінив мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, оскільки не погодився з підставами відмови у позові та висновком про те, що положення Постанови №  634 від 27.05.2022 не поширюються на спірні правовідносини, вказавши на те, що закінчення строку дії Договору оренди (19.06.2022) припало на період дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України з 24.02.2022 та в подальшому неодноразово продовженого. При цьому вказана Постанова прийнята на виконання пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону №  157-ІХ на період дії воєнного стану, якою унормовано можливість автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починаючи з 24.02.2022 та на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану, за умови відсутності повідомлення балансоутримувача про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону №  157-ІХ, яке направлене орендодавцю та орендарю за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди.
29. Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що Договір оренди, укладений між Відповідачем-1 та Позивачем, був погоджений Відповідачем-2 - Управлінням, і згідно з пунктом 5.5 Статуту КП ПОР "Полтававодоканал" останній має право здавати в оренду вільні площі у будівлях, що тимчасово не використовуються, та інші матеріальні цінності, які йому належать, відповідно до чинного законодавства за погодженням з Управлінням, а тому листи балансоутримувача від 31.03.2022 та від 26.05.2022, із запереченнями щодо продовження договору, не є рішенням про відмову у продовженні договору в розумінні положень статей 18, 19 Закону №  157-ІХ, оскільки суду не надано докази погодження такої відмови з Управлінням.
30. Судом апеляційної інстанції також вказано на неправильність висновків суду першої інстанції щодо неможливості застосування до спірних правовідносин положень Постанови №  634 від 27.05.2022, оскільки Відповідач-1 реалізував своє права на відмову у продовженні Договору оренди шляхом направлення листа від 26.05.2022, тобто, до набрання чинності цією Постановою, з огляду на те, що, по-перше, підстава для відмови у продовженні договору оренди, визначена у абзаці 2 частини першої статті 19 Закону №  157-ІХ, може мати місце щодо переданого в оренду приміщення, проте, за Договором №  558 від 19.07.2019 об`єктом оренди є асфальтобетонне замощення, яке в силу норм закону не є нерухомим майном, а є елементом об`єкту благоустрою, а тому відповідна підстава для відмови у поновленні договору не може бути застосована Орендодавцем до правовідносин за спірним Договором оренди; по-друге, такий лист балансоутримувача направлено лише Орендарю, а погодження з Управлінням у строки, встановлені у пункті 5 Постанови № 634 від 27.05.2022 та з підстав, передбачених положеннями статті 19 вказаного Закону в матеріалах справи відсутнє, що також свідчить про відсутність виключних умов, передбачених пунктом 5 цієї Постанови, які унеможливлюють автоматичне продовження договорів оренди комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану.
31. При цьому суд апеляційної інстанції вказав на те, що правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів.
32. У пункті 16 Постанови № 634 від 27.05.2022, яка набрала чинність 01.06.2022 (з дати офіційного опублікування), суб`єкт законодавчої діяльності чітко визначив зворотну силу такого нормативно-правового акту в часі (ретроактивна дія), вказавши на те, що продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови починається з 24.02.2022. Така ретроактивна дія цієї Постанови уточнює початкові наміри законодавця забезпечити правову визначеність орендаря в умовах воєнного стану. Тому, з огляду на встановлені у даній справі обставини щодо відсутності погодженого повідомлення Орендодавця про відмову у поновленні договору оренди, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах Договір №  558 від 19.07.2019 є таким, що продовжився з 24.02.2022 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану автоматично, в силу прямої норми закону, що не потребує документального переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір. 
33. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на момент звернення Позивача до суду з даним позовом предмет спору був відсутній, що є підставою для відмови у позові.
34. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкових висновків щодо підстав для відмови у позові, тому зробивши висновок по суті спору, відповідно до пункту 2 частини першої статті 275, пункту 4 частини першої статті 227 ГПК України змінив мотивувальну частину рішення Господарського суду Полтавської області від 27.09.2022 шляхом викладення її в редакції цієї постанови. 
ПОЗИЦІЯ  ВЕРХОВНОГО  СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
35. В силу приписів частин першої - третьої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
36. Переглянувши у касаційному порядку оскаржену постанову суду апеляційної інстанції, враховуючи встановлені ГПК України межі такого перегляду, не встановивши наявність відповідного висновку Верховного Суду щодо застосування норми права саме у таких подібних правовідносинах, на що, зокрема, посилається скаржник у касаційній скарзі, Суд виходить із такого.
37. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, спір у справі між сторонами виник з приводу визнання укладеною додаткової угоди до Договору №  558 від 19.07.2019 щодо його продовження на той самий строк та на тих самих умовах.
Тобто спірні правовідносини виникли між сторонами з договору оренди, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди).
38. За змістом положень статті 1, частини другої статті 9, частини другої статті 759, частини третьої статті 760 Цивільного кодексу України, та частини другої статті 4, частини шостої статті 283 Господарського кодексу України, Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб`єктами господарювання і пов`язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України. Отже, якщо останній не містить таких особливостей, то застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
39. При цьому співвідношення між нормами Цивільного кодексу України і законів, які регулюють особливості найму (оренди) окремих видів майна, полягає в тому, що норми цих законів тією чи іншою мірою встановлюють правовий механізм реалізації відповідної норми Цивільного кодексу України або передбачають додаткові умови її реалізації, або виключають застосування норм Цивільного кодексу України, якщо це прямо передбачено ними чи випливає з їхнього змісту (Рішення Конституційного Суду України від 10.12.2009 у справі №  1-46/2009).
40. Судами встановлено, що об`єктом оренди є майно, яке належить до комунальної власності та обліковується на балансі КП ПОР "Полтававодоканал" на праві господарського відання, тому на спірні правовідносини поширюються також положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
41. Під час укладення договору оренди сторони керувалися Законом України від 10.04.1992 №  2269-XII "Про оренду державного та комунального майна".
42. 27.12.2019 набрав чинності Закон України від 03.10.2019 №  157-ІХ "Про оренду державного та комунального майна", який введено в дію 01.02.2020, та відповідно до пункту 2 Перехідних положень якого на правовідносини щодо продовження договору оренди після 01.07.2020 поширюється дія саме цього Закону.
43. Враховуючи те, що спірний Договір оренди укладено сторонами на термін з 19.07.2019 по 19.06.2022, тому суди дійшли обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин при вирішенні питання продовження договору оренди підлягають застосуванню норми Закону №  157-ІХ.
44. Указом Президента України від 24.02.2022 №  64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк якого в подальшому був неодноразово продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 №  133/2022, від 18.04.2022 №  259/2022, від 17.05.2022 №  341/2022, від 12.08.2022 №  573/2022 та від 16.11.2022 №  2738-ІХ. Зокрема Указом від 16.11.2022 №  2738-ІХ дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, тобто до 19.02.2023.
45. Отже, як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, закінчення строку спірного Договору оренди (19.06.2022) припало на час дії воєнного стану в Україні.
46. Водночас, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, Верховною Радою Законом від 01.04.2022 №  2181-IX внесено зміни до Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №  157-ІХ та доповнено пунктом 6-1, яким унормовано, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо: продовження договору оренди, шляхом запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.
47. На виконання вказаних законодавчих приписів Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 27.05.2022 №  634 "Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану", яка набрала законної сили 01.06.2022.
48. У пункті 5 Постанови №  634 від 27.05.2022 визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
У разі коли граничний строк для подання заяви про продовження договору оренди припадає на період воєнного стану, цей строк продовжується на строк воєнного стану та три місяці з дати його припинення чи скасування (абзац 6 пункту 5 Постанови №  634 від 27.05.2022).
49. Відповідно до пункту 16 Постанови №  634 від 27.05.2022 орендодавцям державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022.
50. Правовий аналіз наведених нормативних приписів вказаної Постанови дає підстави для висновку, що автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, за таких умов:
- строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану;
- відсутнє повідомлення балансоутримувача, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, направленого за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди, орендодавцю та орендарю про не продовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону №  157-ІХ.
51. При цьому Верховний Суд, у питанні критеріїв вибору та особливостей застосування вказаного нормативно-правового акта в залежності від набрання ним чинності та його дії на момент виникнення спірних правовідносин, виходить з такого.
52. Приписами частини першої статті 58 Конституції України унормовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
53. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 №  1-зп, від 09.02.1999 №  1-рп/99, від 05.04.2001 №  3-рп/2001, від 13.03.2012 №  6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
54. При цьому положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватися на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте, надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №  1-рп/99).
55. Таким чином, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правовим актом, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №  1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися 1) негайно (безпосередня дія); 2) шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма); 3) шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
56. Під зворотною (ретроактивною) дією акта цивільного/господарського законодавства розуміється поширення його дії на відносини, що виникли до набрання ним чинності.
57. Системний аналіз викладеного дає змогу виокремити два випадки зворотної дії норм цивільного/господарського законодавства: 1) коли акт законодавства пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність; 2) якщо законодавець встановлює спеціальні випадки зворотної дії актів законодавства.
58. Отже, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
59. Закріплення названого принципу є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 у справі № 1-зп/1997).
60. Водночас, цивільне/господарське законодавство не забороняє застосування нових положень зі зворотною силою, але виключно тоді, коли зворотна дія цих актів, по-перше, встановлена в них самих, а, по-друге, якщо темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України щодо застосування до події, факту того закону (нормативно-правового акта), під час дії якого вони настали або мали місце.
61. З огляду на викладене та враховуючи вимоги пункту 16 Постанови №  634 від 27.05.2022, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що вказаними положеннями нормативно-правового акта, який набув чинності 01.06.2022, на орендодавця державного та комунального майна покладено обов`язок забезпечити продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022. Тобто, має місце надання зворотної сили нормативно-правовому акту в часі (ретроактивна дія) шляхом прямої вказівки про це в такому нормативно-правовому акті, і такий темпоральний прояв не суперечить принципу, вираженому в статті 58 Конституції України, оскільки ретроактивна дія вказаної Постанови уточнює початкові наміри законодавця забезпечити правову визначеність орендаря в умовах воєнного стану, який запроваджено в Україні з 24.02.2022.
62. Отже, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, зокрема, що строк дії спірного Договору оренди закінчився 19.06.2022, тобто у період дії воєнного стану; надіслані Позивачу Відповідачем-1 листи від 31.03.2022 та від 26.05.2022 з відмовою у продовженні договору оренди не містять підстав, передбачених статтею 19 Закону №  157-ІХ, з огляду на те, що абзац 2 частини першої цієї статті стосується саме орендованого приміщення, тоді як об`єкт оренди за спірним Договором оренди -асфальтобетонне замощення не є приміщенням в силу положень закону; суду не надано рішення Відповідача-2 як уповноваженого органу управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач - Відповідач-2, а також приписи Постанови №  634 від 27.05.2022, Верховний Суд вважає правомірними висновки цього суду, що у спірних правовідносинах відсутні передумови для припинення договору оренди під час дії воєнного стану з підстав, визначених у пункті 5 вказаної Постанови, оскільки такий Договір вважається продовженим починаючи з 24.02.2022 на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, в силу імперативних приписів пунктів 5, 16 цієї Постанови, без заяви орендаря та окремого рішення орендодавця. Такі висновки свідчать про відсутність спірного матеріального правовідношення, за захистом якого звернувся Позивач, що є підставою для відмови у позові, і саме з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції.
63. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
64. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
65. Враховуючи обґрунтування, які викладені в постанові вище, Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції правильно застосував зазначені норми матеріального права.
66. Разом з тим, Суд зазначає, що інші доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, зокрема, щодо несплати орендної плати Орендарем, не використання орендованого майна, відсутності волевиявлення на продовження договору оренди, не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності правових підстав для автоматичного продовження договору оренди в силу прямої вказівки нормативно-правового акту, з урахуванням встановлених обставин щодо надання Орендодавцем відмови у продовженні договору оренди без дотримання вимог статей 18, 19 Закону №157-ІХ, пункту 5 Постанови №  634 від 27.05.2022, не обґрунтовані підставами, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, не доводять порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, проте, виходячи зі змісту касаційної скарги, направлені на переоцінку доказів та обставин справи, що були предметом розгляду та їм була надана належна правова оцінка, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених приписами статті 300 ГПК України.
67. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що в ході касаційного розгляду не було виявлено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому і підстав для зміни чи скасування оскаржуваної постанови цього суду у касаційному провадженні, яке відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не має.
Висновки Верховного Суду
68. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
69. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
70. Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не спростував наведених висновків суду апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального чи/або порушення норм процесуального права як необхідної передумови для скасування оскарженого судового рішення.
71. Ураховуючи викладене, зважаючи на зазначені положення законодавства, оскаржену у справі постанову суду апеляційної інстанції необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Щодо судових витрат
72. Оскільки суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані рішення, то відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору необхідно покласти на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.01.2023 у справі №  917/565/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Суховий

Судді                                                                                                    І. Берднік

                                                                                                    В. Зуєв