УХВАЛА

15 травня 2023 року 
м. Київ
cправа №  914/2736/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Могил С.К.
перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 
та ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.02.2023
за заявою Львівської міської ради про забезпечення позову
у справі № 914/2736/21
за позовом Львівської міської ради
до:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Неро-Продмаркет"
2) Державного підприємства "Сетам";
3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест"
4) приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради
про витребування майна з чужого незаконного володіння з припиненням права власності,
В С Т А Н О В И В:
На адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 02.05.2023 надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 (повний текст складено 07.04.2023) та ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.02.2023 у справі № 914/2736/21, подана до Суду 26.04.2023.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2023 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил  С.К.  - головуючий (доповідач), Случ О.В., Волковицька Н.О.
Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам               ст. ст. 287 - 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Суд дійшов висновку, що подана скарга їм не відповідає з огляду на таке.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову (п.   3 ч. 1 ст. 255 ГПК України).
З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову належить до переліку судових рішень, на які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки), мають право подати касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст.287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у п.п. 2, 3 ч. 1      ст. 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Приписами ч. 3 ст. 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Верховний Суд звертає увагу, що ч. 2 ст. 287 ГПК України визначає і розмежовує підстави оскарження судових рішень передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України та підстави оскарження судових рішень визначених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 287 ГПК України.
Відтак, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 287 ГПК України має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену ч. 2 ст. 287 ГПК України.
З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми, змісту касаційної скарги та строку її подання.
Водночас скаржник не відзначає, які саме норми матеріального чи процесуального права порушені апеляційним судом при ухвалені оскаржуваної ухвали, та не посилається на підставу подання касаційної скарги, визначену відповідним абзацом   ч. 2 ст. 287 ГПК України (оскільки оскаржується судове рішення, передбачене п. 2 ч. 1     ст. 287 ГПК України).
При поданні касаційної скарги на судове рішення, скаржнику необхідно посилатись на підставу подання касаційної скарги, визначену відповідним абзацем ч. 2 ст. 287 ГПК України, при цьому касаційна скарга має містити належне обґрунтування того, у чому саме полягало невірне застосування норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права апеляційним судом під час прийняття оскаржуваної ухвали з зазначенням цих норм.
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у ст. 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.
За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог ст. 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого визначення підстав, на яких подається касаційна скарга з належним обґрунтуванням, у чому конкретно полягало неправильне застосування норм матеріального та/або порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали.
Таким чином, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги та надати суду касаційну скаргу в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, визначеної у ч. 2     ст. 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (з зазначенням цих норм), з огляду на предмет касаційного оскарження.
Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.
Відповідно до ч. 3 ст. 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 56 ГПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Частиною 4 ст. 60 ГПК України унормовано, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Отже ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
Відповідно до п. 4 "Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (у новій редакції)", затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, ордер, який видається адвокатом, повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. Згідно з п. 12.2 зазначеного Положення ордер має містити прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога.
Як вбачається з касаційної скарги, остання підписана адвокатом Зотовим Н.М.
На підтвердження своїх повноважень адвокат Зотов Нікіта Миколайович надав ордер від 26.04.2023 № 1201140, зі змісту якого вбачається, що найменування особи, якій надається правова допомога - ТОВ "Бонус Плсюс Інвест", при цьому відповідачем у справі та собою, яка подає касаційну скаргу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест".
Беручи до уваги викладене, Суд дійшов висновку, що до касаційної скарги не додано належних доказів того, що Зотов Н.М. має право представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест", а отже, не підтверджені і повноваження адвоката Зотова Н.М. на підписання даної касаційної скарги.
Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Таким чином, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест" підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме - заявнику касаційної скарги необхідно: 1) подати касаційну скаргу в новій редакції із зазначенням підстави касаційного оскарження судового рішення, визначеної у ч. 2    ст. 287 ГПК України (з визначенням відповідного абзацу), з належним обґрунтуванням того, у чому полягає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (з зазначенням цих норм), з огляду на предмет касаційного оскарження; 2) надати документ, що підтверджує повноваження адвоката Зотова Н.М. на право підписання касаційної скарги від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест" (належним чином оформлений ордер або довіреність).
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 174, 234, 287-292 ГПК України, Суд,-
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бонус Плюс Інвест" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 23.02.2023 у справі № 914/2736/21 залишити без руху.
2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                       Могил С.К.