УХВАЛА

18 травня 2023 року 
м. Київ

cправа №  904/2143/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. - (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М., 
розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 (постановлену за наслідком розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про визнання недійсним рахунку, стягнення моральної та матеріальної шкоди у розмірі 41  965,72 грн)
та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 
у справі № 904/2143/22
за позовом  акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"
до  ОСОБА_1 
про стягнення 11  490,31 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 26.04.2023 (згідно з відміткою на поштовому конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 (постановлену за наслідком розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (далі - АТ  "ДТЕК Дніпровські електромережі") про визнання недійсним рахунку, стягнення моральної та матеріальної шкоди у розмірі 41  965,72 грн) та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 про повернення апеляційної скарги у справі №  904/2143/22; одночасно у касаційній скарзі просить поновити строк на касаційне оскарження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 та звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Щодо оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з частиною другою статті 17 ГПК України не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 у справі №  904/2143/22 зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто без розгляду. Вказана ухвала в апеляційному порядку не переглядалась (апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 про повернення зустрічної позовної заяви ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 у справі №  904/2143/22 повернуто скаржникові).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи наведене, Суд дійшов висновку, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 у справі №  904/2143/22 в апеляційному порядку не переглядалась. Отже, це виключає можливість касаційного перегляду і є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження в цій частині.
Разом з тим щодо оскарження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 про повернення  апеляційної скарги ОСОБА_1 у справі №  904/2143/22 Суд виходить з такого.
Як встановлено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 21.03.2023 ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023; до апеляційної скарги додано заяву/клопотання про скасування ухвали суду першої інстанції від 01.08.2022 про відкриття провадження у справі та залишення позову без розгляду; ОСОБА_1 зазначає про те, що його звільнено від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху; визнано відсутніми підстави для звільнення апелянта від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів"; надано ОСОБА_1 десятиденний строк для її виконання шляхом подання доказів сплати судового збору у сумі 2  684,00 грн та надання клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги; роз`яснено про наслідки невиконання цієї ухвали; в цій ухвалі суду від 16.02.2023, судом констатовано, що ОСОБА_1 хоч і є фізичною особою, проте, електричну енергію купує не для власного індивідуального споживання (для житлового приміщення), а для магазину, тобто не для особистих потреб, тому на нього не може розповсюджуватись дія Закону України "Про захист прав споживачів" стосовно звільнення від сплати судового збору.
На виконання вимог зазначеної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху до Центрального апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, у якій заявник просить поновити строк на подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду мотивована отриманням оскаржуваної ухвали10.01.2023; також у заяві повторно зазначено, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як споживач, у розумінні поняття наведеного у Законі України "Про ринок електричної енергії".
Оскаржуваною ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 у справі №  904/2143/21.
Судом апеляційної інстанції встановлено: предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів за необліковану електричну енергію, що виявлено при перевірці дотримання Правил роздрібного ринку електричної енергії на об`єкті відповідача (за адресою: АДРЕСА_1); правовідносини сторін у справі врегульовані публічним договором про надання послуг з розподілу електричної енергії, умови якого розміщені на сайті позивача, та, в частині, що не врегульована публічним договором, договором, який був укладений між сторонами раніше - про постачання електричної енергії від 17.06.2013 №  608700; вказаний договір укладений між позивачем, як постачальником та відповідачем як споживачем для забезпечення електроустановок споживача по об`єктах визначених додатком графік зняття показів засобів обліку електричної енергії; додатком №  11 до договору визначений об`єкт відповідача (магазин за адресою: АДРЕСА_1 ); актом від 11.06.2020 №  008997 зафіксовано порушення на об`єкті споживача (ФОП ОСОБА_1, магазин за адресою: АДРЕСА_1 ); зустрічний позов обґрунтований безпідставним нарахуванням грошових коштів за актом від 11.06.2020 №  008997 про порушення на об`єкті споживача; визначення поняття "магазин", наведеного у тлумачному словнику це приміщення для роздрібної торгівлі; крамниця; поставка електричної енергії відповідачу на об`єкт "магазин" не може вважатись такою, що пов`язана із індивідуальним власним споживанням фізичною особою ОСОБА_1 послуги (електричної енергії) для особистих потреб життєзабезпечення (власного житла); отже на нього не може розповсюджуватись пільга у вигляді звільнення від сплати судового збору, передбачена частиною третьою статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів"; відповідач є власником об`єкту нерухомого майна магазину за адресою: АДРЕСА_1, та споживачем в розумінні Закону України "Про ринок електричної енергії", втім, заявник ОСОБА_1, з урахуванням встановлених обставин справи, не підпадає під звільнення від сплати судового збору саме в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів"; апелянтом не усунуто у повному обсязі недоліків апеляційної скарги, а саме - не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2  684,00 грн. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги у частині оскарження ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 про повернення  апеляційної скарги у справі №  904/2143/22 скаржник зазначає, що апеляційний господарський суд при постановленні оскаржуваної ухвали відмовився застосовувати норми міжнародного права, тлумачачи на власний розсуд норми законодавства дійшов хибного висновку, про те, що апелянт повинен сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги; ОСОБА_1 у касаційній скарзі також зазначає, що він є власником приміщення під назвою "магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 та має право користуватися своєю приватною власністю на власний розсуд без шкоди іншим, використовуючи це приміщення станом на дату припинення підприємницької діяльності та станом на дату виникнення спірних правовідносин з АТ  "ДТЕК Дніпровські електромережі" у справі №  904/2143/22 не для виробництва, а для задоволення власних потреб, є споживачем на якого поширюються пільги при сплаті судового збору у відповідності до Закону України "Про захист прав споживачів".
Верховний Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів і узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Водночас відповідно до частини другої статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини другої статті 42 ГПК України).
Пунктом 2 частини третьої статті 258 ГПК України встановлено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".
Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України  "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Пунктом 23 статті 1 Закону України  "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України  "Про захист прав споживачів" послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
На підтвердження обставин щодо захисту прав споживача заявником повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (зокрема, договір, квитанція-замовлення, накладна, чек, касовий ордер тощо).
З огляду на вищевикладене, з урахуванням встановлених апеляційним господарським судом обставин справи, апелянт не підпадає під звільнення від сплати судового збору у спорах, які виникають між споживачем (відповідачем) від імені якого укладено договір про надання послуг з розподілу електричної енергії (власником магазину, що не заперечується скаржником) та АТ  "ДТЕК Дніпровські електромережі" (постачальником) у справі №  904/2143/22, оскільки на нього не поширюється дія частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, а тому у цьому випадку немає підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору в зазначеній справі.
Відповідно до частини другої статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Частиною четвертою статті 174 ГПК України передбачено, що, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 260 ГПК України).
З огляду на наведене, оскаржуваною ухвалою апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не усунуто недоліки апеляційної скарги, зокрема, щодо надання суду доказів сплати судового збору, суд апеляційної інстанції у цьому випадку скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом, що не може вважатися порушенням норм процесуального права, яке тягне за собою наслідки у вигляді скасування відповідного судового акта. 
Одночасно, апеляційним господарським судом зазначено, що відповідно до частини восьмої статті 174 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків. 
Скаржник у своїй касаційній скарзі також посилається на порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права в частині розгляду заяви/клопотання про скасування ухвали місцевого господарського суду від 01.08.2022 про відкриття провадження у справі, поданої одночасно із апеляційною скаргою. 
Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі: прийнято позовну заяву АТ  "ДТЕК Дніпровські електромережі" до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.
Статтею 255 ГПК України  встановлено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. 
Таким чином, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у  статті 255 ГПК України, є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до приписів  статті 255 ГПК України, зокрема, ухвала про відкриття провадження у справі не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції.
Верховний Суд зауважує, що приписи  статті 255 ГПК України  свідчать про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.
Отже, зокрема, ухвала місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі не входить до переліку ухвал, визначеного частиною першою  статті 255 ГПК України, які оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. 
Вказане є підставою для повернення апеляційної скарги відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 260 ГПК України.
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність здійснених судом апеляційної інстанції процесуальних дій, не викликають сумнівів щодо правомірності застосування вищезазначених норм права і в цілому зводяться до висловлення незгоди із прийнятою ухвалою апеляційного господарського суду.
Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від  19.12.1997).
Суд зауважує, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 про повернення  апеляційної скарги у справі №  904/2143/22, у зв`язку з її необґрунтованістю, оскільки правильне застосування норм права апеляційним господарським судом є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та викладене у прохальній частині касаційної скарги клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору Судом не розглядаються.
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2023 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 у справі №  904/2143/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя          І.  Колос

Суддя           І.  Бенедисюк

Суддя          Т.  Малашенкова