ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/15194/20 (910/21692/21) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В. Я. (головуючий), Білоуса В. В., Васьковського О.В.
за участю секретаря судового засідання Кравченко О.В.,

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство "Універсал Банк",
представник позивача - Приходько Л.А., адвокат, довіреність № 180-ЮД1 від 09.09.2022),
відповідач 1 - Ткаченко Роман Андрійович,
представник відповідача 1 - Деяк Я.М., адвокат, ордер №1059371 від 28.03.2023,
відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Орізон",
представник відповідача 2 - не з`явився, 

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Акціонерного товариства "Універсал Банк",
на постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 18.01.2023
у складі колегії суддів: Доманської М.Л., (головуючий), Гарник Л.Л., Пантелієнка В.О.,
у провадженні за позовом 
Акціонерного товариства "Універсал Банк"
до
Ткаченка Романа Андрійовича 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Орізон"
про визнання недійсним договору поруки
у справі № 910/15194/20
за заявою фізичної особи-підприємця Ганчук Григорія Володимировича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орізон"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст вимог

1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 відкрито провадження у справі № 910/15194/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Орізон" (далі - ТОВ "Орізон", боржник).
Визнано грошові вимоги Фізичної особи-підприємця Ганчука Григорія Володимировича до ТОВ "Орізон" у розмірі 529   000,00 грн.
Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном.

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 визнано кредиторами у справі № 910/15194/20 по відношенню до боржника, зокрема:
Акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк") з грошовими вимогами на суму 26   547   635,04 грн., з яких 4   204,00 грн. - вимоги першої черги, 20   467   431,04 грн. - вимоги четвертої черги, 6   076   000,00 грн. - вимоги забезпечені заставою боржника;
ОСОБА_1 з грошовими вимогами на суму 27   601   704,00 грн., з яких 4   204,00 грн. - вимоги першої черги, 22   078   000,00 грн. - вимоги четвертої черги, 5   519   500,00 грн. - вимоги шостої черги; 
ОСОБА_2 з грошовими вимогами на суму 2   001   454,00 грн., з яких 4   204,00 грн. - вимоги першої черги, 1   597   800,00 грн. - вимоги четвертої черги, 399   450,00 грн. - вимоги шостої черги.

3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 910/15194/20 ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 залишено без змін.

4. Постановою Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 910/15194/20 ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 в частині розгляду кредиторських вимог AT "Універсал Банк" залишено без змін;
ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 в частині розгляду кредиторських вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

5. АТ "Універсал Банк" звернувся до господарського суду, в межах справи про банкрутство ТОВ "Орізон", з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ "Орізон" про визнання недійсним договору позики

5.1. Банк вказує, що є кредитором банкрута - ТОВ "Орізон" у справі № 910/15194/20 з визнаними судом вимогами в сумі 26   547   635,04 грн., з яких  6   076   000,00 грн. - забезпечені заставою майна боржника, 4   204,00 грн. - вимоги першої черги, 20   467   431,04 грн. - вимоги четвертої черги, а тому спірний договір позики порушує його права як кредитора банкрута - ТОВ "Орізон", оскільки поданням позовної заяви ОСОБА_2 до ТОВ "Орізон" про стягнення боргу за договором позики підтверджується факт намагання ОСОБА_2 штучно зменшити розмір наявних зобов`язань перед Банком, оскільки поява інших кредиторів, які претендують на задоволення своїх вимог за рахунок активів боржника призводить до задоволення грошових вимог банку у меншому розмірі.

5.2. На обґрунтування пред`явлених вимог зазначив, що оспорюваний договір позики вчинено з метою ухилитись від виконання судового рішення від 05.12.2017 у справі № 910/2983/16 про стягнення заборгованості, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором позики. 

5.3. Позивач вказує, що у фінансовій звітності ТОВ "Орізон" не відображено отримання позики та наявності заборгованості перед ОСОБА_2 , також відсутні докази схвалення зборами учасників ТОВ "Орізон" укладення договору позики від 10.01.2012, як правочину, що перевищує 5   000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/15194/20 (910/21692/21) позов задоволено повністю, визнано недійсним Договір позики, укладений 10.01.2012 між ТОВ "Орізон" та ОСОБА_2 .

7. Оскаржуване рішення мотивоване тим, що на виконання вимог суду ТОВ "Орізон" та ОСОБА_2 не надали суду оригінал договору позики від 10.01.2012, матеріали справи не містять жодних первинних і зведених документів бухгалтерського та податкового обліку і звітності тощо, як на час укладення спірного договору позики 10.01.2012, так і після його укладення, що підтверджували би реальність відповідної фінансової операції із надання ТОВ "Орізон" ОСОБА_2 позики в розмірі 60   000,00 дол. США. 
Сторонами при укладенні оспорюваного договору позики від 10.01.2012 не дотримано загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), такий договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. 

8. Під час розгляду справи господарським судом першої інстанції встановлено:

8.1. 26.12.2007 між АТ "Універсал Банк" (Банк) та ТОВ "Орізон" укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL742, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ТОВ "Орізон" кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює  900   000 дол. США.

8.2. 26.12.2007 між АТ "Універсал Банк" та ТОВ "Орізон" укладено додаткову угоду № BL742-K/1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL742 від 26.12.2007. Відповідно до додаткової угоди позичальнику надавався кредит у сумі 900   000  дол. США, строком на 240 місяців, до 01.12.2027, зі сплатою 12% річних.

8.3. Із метою забезпечення виконання зобов`язань ТОВ "Орізон" за Генеральним кредитним договором та додатковою угодою, 26.12.2007 між сторонами укладено договір іпотеки нерухомого майна - нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 11) літ. А, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ТОВ "Орізон". 

8.4. 26.12.2007 між АТ "Універсал Банк" та ТОВ "Орізон" укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири, що складається з трьох кімнат, загальною площею 92,50 кв. м., житловою площею 59,20 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І., та зареєстрований у реєстрі за № 8105.

8.5. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/2983/16 задоволено позовні вимоги ПАТ "Універсал Банк" в повному обсязі та стягнуто з ТОВ "Орізон" на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитом в розмірі 781   812,34 дол. США, заборгованість по відсоткам в розмірі 78   243,22 дол. США, заборгованість по підвищеним відсоткам в розмірі 2   130,03 дол. США та судовий збір в розмірі 206   700,00 грн.

8.6. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/2983/16 залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2020 у справі № 910/2983/16.

8.7. 10.01.2012 між ОСОБА_2 (позикодавець) та ТОВ "Орізон" (позичальник) було укладено договір позики на суму 60   000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 15.01.2013.

8.8. Пунктом 3 договору позики сторони погодили, що у випадку невиконання зобов`язання, позичальник, крім суми боргу за цим договором, зобов`язується сплатити позикодавцю штраф у сумі 25 % від неповернутої частини боргу.

8.9. У пункті 4 договору встановлено, що місце виконання договору є: АДРЕСА_3 .
Також у пункті 5 договору сторони погодили строк позовної давності тривалістю 8 років 

8.10. Листом від 12.02.2020 директор ТОВ "Орізон" Алексєєва К.А. повідомила, що повернути позику Товариство не в змозі.

8.11. Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 09.09.2020 у справі № 939/936/20 позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ТОВ "Орізон" на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 1   997   250  грн.

8.12. Постановою Київського апеляційного суду від 29.07.2021 апеляційну скаргу АТ "Універсал Банк" задоволено частково, рішення Бородянського районного суду Київської області від 09.09.2020 скасовано. Матеріали справи № 939/936/20 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Орізон" про стягнення заборгованості за договором позики передано до господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/15194/20 про банкрутство ТОВ "Орізон".

8.13. Постановою Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 939/936/20 постанову Київського апеляційного суду від 29.07.2021 скасовано. Передано справу № 939/936/20 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

8.14. Постановою Київського апеляційного суду від 10.02.2022 рішення Бородянського районного суду Київської області від 09.09.2020 скасовано, матеріали справи № 939/936/20 передано до Господарського суду міста Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/15194/20 про банкрутство ТОВ "Орізон".

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/15194/20 (910/21692/21) скасовано.
Прийнято нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.
Стягнуто з АТ "Універсал Банк" на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6   810,00 грн.

10. Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що позивачем не доведено порушення його суб`єктивного права, за якого це право зазнало фактичного протиправного впливу з боку відповідачів, не доведено, що відповідачі позбавили позивача можливості здійснити, реалізувати своє право повністю чи частково, не доведено негативні наслідки порушення того права, за захистом якого позивач звернувся до суду з даним позовом.
Враховуючи встановлення судом апеляційної інстанції відсутність у АТ "Універсал Банк" порушення спірним договором позики його прав і законних інтересів (за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом та про які зазначив в суді), колегія суддів не переглядала інші обставини справи щодо визнання спірного договору недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. Не погоджуючись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022, АТ "Універсал Банк" звернулось з касаційною скаргою з вимогою скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023, рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/15194/20 (910/21692/21 )залишити без змін.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/15194/20 (910/21692/21) було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2023.

13. Ухвалою Верховного Суду від 06.03.2023 відкрито касаційне провадження у справі № 910/15194/20 (910/21692/21) за касаційною скаргою АТ "Універсал Банк" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023, датою проведення судового засідання визначено 11.04.2023.

14. 29.03.2023 до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив з запереченнями проти вимог та доводів касаційної скарги.

15. Представник скаржника в судовому засіданні 11.04.2023 повністю підтримала вимоги касаційної скарги за доводами, наведеними у ній та доповненнях до касаційної скарги, просила постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 скасувати, залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі № 910/15194/20 (910/21692/21).

16. Представник відповідача 1 в засіданні суду 11.04.2023 проти вимог та доводів касаційної скарги заперечив, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену постанову залишити без змін. 

17. Інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились. 

18. Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання (11.04.2023) від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом касаційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у судовому засіданні 11.04.2023.

19. З урахуванням положень Закону України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 07.02.2023 № 2915-IX, Верховний Суд розглядає справу № 910/15194/20 (910/21692/21) у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника
(АТ "Універсал Банк")

20. Підставою для подання касаційної скарги заявником визначено пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України, яка полягає у застосуванні судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема щодо застосування приписів статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства. 

21. Скаржник доводить:

21.1. ініціювання питання про стягнення боргу за договором позики та визнання позову відповідачем при наявності невиконаного судового рішення про стягнення з боржника боргу для створення переваг одного кредитора перед іншим в процедурі виконавчого провадження є недопустимим та стосується прав та/або інтересів кредитора;

21.2. подання позовної заяви про стягнення з ТОВ "Орізон" боргу за договором позики підтверджує факт намагання Відповідача 1 штучно зменшити розмір наявних зобов`язань перед банком, оскільки поява інших кредиторів, які претендують на задоволення своїх вимог за рахунок активів боржника призводить до потенційного задоволення грошових вимог банку у меншому розмірі;

21.3. укладення оспореного договору не спрямоване на реальне настання правових наслідків, оскільки суму позики, нібито надану ОСОБА_2 , не підтверджено первинними документами, не відображено у фінансовій звітності ТОВ "Орізон", що є підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи відповідача
( ОСОБА_2 )

22. Відповідач доводить:

22.1. зобов`язання ТОВ "Орізон" із погашення заборгованості перед АТ "Універсал Банк" виникло значно пізніше за укладення Договору позики;

22.2. за договором позики позичальником був саме ТОВ "Орізон", який отримав у позику кошти від ОСОБА_2 , а тому укладення цього правочину жодним чином не могло погіршувати платоспроможність боржника;

22.3. Договір позики не порушує  прав Банку, оскільки останній укладений до винесення та набрання законної сили рішення господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі № 910/2983/16 про стягнення 862   188,59 дол. США з ТОВ "Орізон" на користь Банку;

22.4. поданий у цій справі кредитором - АТ "Універсал Банк" позов у  межах справи про банкрутство, фактично спрямований на захист інтересів боржника - ТОВ "Орізон" шляхом звернення до суду з вимогою  про визнання Договору позики недійсним;

22.5. Банк не довів порушення його права чи безпосереднього законного інтересу, та не наділений правом на звернення до суду із позовом про визнання недійсним Договору позики у рамках справи про банкрутство, а тому він є неналежним позивачем у цій справі;

22.6. обраний Банком спосіб захисту не передбачений законом та є неефективним для захисту порушеного права позивача;

22.7. ефективним способом захисту прав Банку у рамках справи про банкрутство є саме реалізація прав кредитора на заперечення та оскарження пред`явлених або визнаних грошових вимог до боржника іншими кредиторами;

22.8. права Банку як забезпеченого кредитора не може порушувати Договір позики, який став підставою для пред`явлення грошових вимог ОСОБА_2 , оскільки вимоги Банку до боржника забезпечені  предметом іпотеки, на який жодний інший кредитор у справі про банкрутство ТОВ "Орізон" № 910/15194/20 не може звернути стягнення;

22.9. у разі не передання коштів за договором позики, такий договір вважається неукладеним, а неукладений правочин у свою чергу не може визнаватися недійсним;

22.10. Договір позики не містить ознак фраудаторності.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

23. Відповідно до вимог частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій 

24. Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

25. За приписами частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

26. Частинами першою, другою статті 7 КУзПБ передбачено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України. Господарський суд розглядає спори, стороною яких є боржник, за правилами, визначеним ГПК України.

27. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо.

28. За загальним правилом, у спорі про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (див. висновки сформовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц, від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18).

26. Застосування конкретного способу захисту прав та законних інтересів залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

27. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. 

28. Згідно із частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

29. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладена в постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

30. Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. висновки, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18). 

31. Слід звернути увагу, що банкрутство за своєю природою є особливим правовим механізмом врегулювання відносин між неплатоспроможним боржником та його кредиторами, правове регулювання якого регламентовано КУзПБ з 21.10.2019, а до вступу в дію цього Кодексу - Законом про банкрутство в редакції від 19.01.2013, що втратив чинність 21.10.2019, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ порівняно з іншими нормами законодавства.

32. Провадження у справі про банкрутство, на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, має на меті задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, інших осіб; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів, інших осіб.

33. Насамперед це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні спеціальних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного. 

34. Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.
У цьому висновку Суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 20.02.2020 у справі № 922/719/16, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011(913/45/20), від 16.11.2022 у справі № 44/38-б(910/16410/20), від 21.03.2023 у справі № 910/18376/20 (918/445/22).

35. Правила визначення особи, що наділяється правом заперечувати/оспорювати у справі про банкрутство правочин, вчинений боржником, мають свої особливості. 

35.1. У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі № 904/2394/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

35.2. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

35.3. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).

35.4. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

35.5. За сталою судовою практикою, що ґрунтується на правових позиціях Верховного Суду, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, Верховного Суду у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 25.05.2022 у справі № 904/5314/20, від 19.07.2022 у справі № 904/4790/21, під час розгляду грошових вимог кредиторів в порядку статей 45-47 КУзПБ господарський суд, за загальним правилом, має виходити з презумпції правомірності, і відповідно, дійсності правочину, на підставі якого виникли грошові вимоги кредитора.

36. Враховуючи термінологічне визначення значення «кредитор», наведене у абзаці 10 частини першої статті 1 КУзПБ, порядок набуття кредитором статусу учасника провадження у справі про банкрутство, який визначений приписами статті 45 КУзПБ, кредитори (в розумінні абзацу десятого частини першої статті 1 КУзПБ, окрім тих хто ініціював провадження у справі про банкрутство), з моменту подання заяви, передбаченої абзацом першим частини першої статті 45 КУзПБ, можуть користуватися, зокрема, і правами, передбаченими абзацом першим частини шостої названої статті (заперечувати щодо визнання вимог інших кредиторів). 

Аналогічна позиція стосовно набуття особою статусу конкурсного кредитора у справі про банкрутство викладена у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19.

37. При цьому, колегія суддів, враховуючи викладене вище, вважає необхідним зауважити, що передбачені абзацом першим частини першої статті 45 КУзПБ заперечення проти вимог інших кредиторів на стадії попереднього засідання господарського суду можуть ґрунтуватися на спростуванні наявності або розміру заявлених грошових вимог до боржника, з дотриманням презумпції правомірності правочину, на підставі якого (яких) такі вимоги виникли.

38. Як наслідок наявності такого права (на подання заперечень проти вимог інших кредиторів), кредитор не позбавлений і права оскарження у межах справи про банкрутство правочинів, на підставі яких у іншого кредитора виникло право грошової вимоги до боржника. Тобто, фактично кредитор має право на спростування презумпції правомірності правочину, з якого виникло відповідне грошове зобов`язання. 

39. Згідно зі статтею 1 КУзПБ матеріально-правовий статус кредитора у справі про банкрутство в розумінні цього Кодексу, що є і учасником, і стороною у справі про банкрутство, який обумовлений та визначається наявністю вимог щодо грошових зобов`язань до боржника, формалізується ухвалою суду про визнання цих вимог, з винесенням якої кредитор наділяється відповідними правами у справі про банкрутство, що презюмуються та випливають з цього матеріально-правового статусу та визначені, зокрема, статями 45, 48, 52, 64 КУзПБ (право брати участь у прийнятті рішень на зборах кредиторів, заперечувати вимоги іншого кредитора, отримувати задоволення вимог до боржника за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, тощо). 

40. Поряд з цим матеріально-правовий зв`язок кредитора з боржником, що обумовлюється як в межах, так і поза межами справи про банкрутство наявністю вимог кредитора щодо грошових зобов`язань до боржника, а тому не вимагає їх формалізації у справі про банкрутство, наділяє кредитора статусом заінтересованої особи у розумінні наведених положень статей 3, 13, 15, 16, 202, 203, 215 ЦК України з правом на судовий захист шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником, однак стороною якого цей кредитор не є, а також відповідними процесуальними правами (статті 4, 41, 42, 45, 46 ГПК України). 

41. Оцінка та заперечення права кредитора звернутися з відповідним позовом здійснюються за загальним правилом, яке визначає передумови звернення до суду за захистом порушеного права (статті 15, 16 ЦК України, статті 4, 41, 45 ГПК України), зокрема, шляхом спростування особою, що заперечує відповідне право кредитора, існування у кредитора грошового зобов`язання до боржника. 
Така правова позиція висловлена Верховним  Судом у постанові від 19.07.2022 у справі № 904/6251/20 (904/313/21) 

42. Також, колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду (постанова від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19)), яка на цей час є сталою,  та містить висновок, що кредитор (кредитори) та арбітражний керуючий є тими зацікавленими особами у справі про банкрутство, які мають право звертатися з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів, у межах справи про банкрутство і таке звернення є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість відновлення порушених прав кредиторів та боржника.

43. Відтак, визнання судом АТ "Універсал Банк" кредитором Боржника ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 (залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 та постановою Верховного Суду від 27.10.2021 у справі № 910/15194/20) наділяє заявника статусом учасника провадження у цій справі про банкрутство Боржника та відповідним обсягом процесуальних прав та обов`язків (повною процесуальною дієздатністю: здатністю особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України), зокрема і правом на звернення із позовом про визнання правочинів за участю боржника недійсними.

44. Суд апеляційної інстанції викладеного вище та правових позицій Верховного Суду не врахував, дійшов помилкових висновків про відсутність у АТ "Універсал Банк" порушення спірним договором позики його прав і законних інтересів (за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом та про які зазначив в суді).

45. АТ "Універсал Банк", реалізуючи своє право звернулося до господарського суду, в межах справи про банкрутство ТОВ "Орізон", з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ "Орізон" про визнання недійсним договору позики в порядку статті 7 КУзПБ.

46. КУзПБ є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника. 
Така правова позиція висловлена Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 24 листопада 2021 року у справі №    905/2030/19 (905/2445/19).

47. На переконання позивача, спірний Договір позики уклали сторони ( ОСОБА_2 та ТОВ "Орізон"), дії яких не були направлені на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином, а направлені на уникнення в майбутньому виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, що зумовлює визнання недійсним Договору позики від 10.01.2012.

48. У правовідносинах банкрутства оспорювання правочинів боржника вчинених на шкоду кредитора врегульовано спеціальними нормами статті 42 КУзПБ, що не виключає можливості визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

49. Колегія суддів також враховує, що за правовою позицією Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13 укладення договору боржника поза межами "підозрілого періоду" (одного року, що передував порушенню справи про банкрутство), визначеного статтею 20 Закону про банкрутство, та відсутність підстав для застосування статті 42 КУзПБ з огляду на непоширення її дії на правовідносини, що склалися до вступу в дію КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (постанова Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №904/7905/16).

50. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

51. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

52. У постанові від 30.01.2019 у справі № 911/5358/14 Верховний Суд висловив правову позицію щодо реальності господарської операції, вказав на те, що для з`ясування правової природи як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті цієї операції.

53. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

54. Згідно частин другої та третьої статті 13 Цивільного кодексу України, при здійсненні своїх прав особа, зокрема, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

55. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили.

56. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку.

57. Слід звернути увагу, що фраудаторним правочином може бути як оплатний, так і безоплатний договір, а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.

58. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог.

59. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна або дарування (вчинення правочину в підозрілий період, після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі; - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - щодо оплатних цивільно-правових договорів важливе значення має ціна (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися.

60. Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову і фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

61. Слід звернути увагу, у контексті цього спору, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16:
"Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності), після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.
Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора".

62. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності і набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 28.07.2022 у справі № 902/1023/19(902/1243/20)).

64. У сучасному українському законодавстві, як і в іноземних правопорядках, оспорювання так званих підозрілих угод божника є одним з найважливіших юридичних інструментів консолідації та збільшення конкурсної маси шляхом повернення до неї майна боржника, переданого іншим особам.

65. Судом першої інстанції встановлено, що предметом спірного договору позики від 10.01.2012 є надання ОСОБА_2 , як позикодавцем, ТОВ "Орізон", як позичальнику, позики на суму 60   000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 15.01.2013.

66. Втім, на вимогу місцевого господарського суду, сторонами правочину оригінал оскарженого договору не надано.
При цьому, заявлено про те, що  на підтвердження волі укладення між ТОВ "Орізон" та ОСОБА_2 договору позики від 10.01.2012, між вказаними сторонами укладено відповідний договір від 23.06.2022.
Згідно з долученою до матеріалів справи копією договору від 23.06.2022 сторони в пункті 1 договору визнають та підтверджують факт укладення ними 10.01.2012 договору позики щодо надання ОСОБА_2 ТОВ "Орізон" 60   000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 15.01.2013.

67. Тобто, вказаний вище Договір було укладено  ТОВ "Орізон" та ОСОБА_2 (23.06.2022) після подання АТ "Універсал Банк" позовної заяви про визнання Договору позики від 10.01.2012 недійсним (21.12.2021).
Договір від 23.06.2022 долучений відповідачами лише після витребування судом оригіналу договору позики від 10.01.2012 та первинних документів на підтвердження отримання боржником коштів за цим договором.

68. Системний аналіз приписів статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та положень пунктів 2.1, 2.4 пункту 2 Положення № 88 свідчить, що за своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20).

69. Виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

70. Судом першої інстанції встановлено, що АТ "Універсал Банк" подано до матеріалів справи виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.01.2008 по 23.06.2022 щодо руху коштів ТОВ "Орізон".
Відповідно до інформації із поданої виписки на рахунок ТОВ "Орізон" грошові кошти від ОСОБА_2 в розмірі 60   000,00 дол. США за період з 01.01.2008 по 23.06.2022 не надходили.

71. Судом першої інстанції досліджено копії наданих ОСОБА_2 фінансових звітів ТОВ "Орізон" за 2018-2020 роки. Утім, даними фінансовими звітами не охоплюється весь спірний період, який розпочинається з дати укладення оспорюваного договору позики - 10.01.2012. При цьому, у фінансових звітах за 2018-2020 не містяться дані в розрізі контрагентів, що дало би змогу встановити наявність чи відсутність зобов`язань ТОВ "Орізон" перед ОСОБА_2 .

72. Матеріали справи не містять жодних первинних і зведених документів бухгалтерського та податкового обліку і звітності тощо, як на час укладення спірного договору позики 10.01.2012, так і після його укладення, що підтверджували би реальність відповідної фінансової операції із надання ТОВ "Орізон" ОСОБА_2 позики в розмірі 60   000,00 дол. США.

73. Також, місцевим господарським судом встановлено, що згідно п. 15.5.9 Розділу 15 Статуту ТОВ "Орізон" (зареєстрованого 10.02.2006) до компетенції Зборів учасників товариства належить затвердження будь-яких угод, укладених на суму, що перевищує 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, а також угод пов`язаних з відчуженням землі, купівлі, продажу, оренди та відчуження нерухомості і основних засобів, що належать Товариству, балансова вартість яких становить 3 000,00 (три тисячі) гривень і більше.
Втім, докази схвалення Зборами учасників ТОВ "Орізон" укладення договору позики від 10.01.2012 між ТОВ "Орізон" та ОСОБА_2 у матеріалах даної справи та в справі про банкрутство відсутні.

74. Враховуючи викладене вище та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сторонами при укладенні оспорюваного договору позики від 10.01.2012 не дотримано загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), такий договір не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

75. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

76. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

77. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 ГПК України).

78. З огляду на викладене колегія суддів вважає наведені у касаційній скарзі доводи обґрунтованими, що є підставою для скасування оскарженої постанови апеляційного господарського суду із залишенням у силі рішення місцевого господарського суду, а тому, з урахуванням заявлених скаржником касаційних вимог, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати

89. У зв`язку зі скасуванням постанови суду апеляційної інстанції відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом касаційної скарги, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Універсал Банк" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 скасувати

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2022 у справі №910/15194/20 (910/21692/21) залишити в силі.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПОУ 21133352, рахунок № НОМЕР_3 в ГУ НБУ по м. Києву та Київській області) 9   080,00 грн. (дев`ять тисяч вісімдесят, 00 грн.) відшкодування судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили  з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                        В.Я. Погребняк

Судді                                                                                                     В.В. Білоус

                                                                                                                    О.В. Васьковський