УХВАЛА

23 травня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/7494/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Кібенко О.Р., Кондратова І.Д.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські консерви"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 (головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді: Мальченко А.О., Агрикова О.В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 (суддя Привалов А.І.) 
у справі №910/7494/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кантер Транс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські консерви"
про   стягнення 61174,00 грн,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Кантер Транс" (далі - ТОВ "Кантер Транс") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю  "Торговий дім "Українські консерви" (далі - ТОВ "ТД "Українські консерви" ) про стягнення 61174,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі №910/7494/22, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023, позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "ТД "Українські консерви" на користь ТОВ "Кантер Транс" 61174,00 грн  заборгованості та судовий збір у розмірі 2481,00 грн.
ТОВ "ТД "Українські консерви" звернулось 15.05.2023 (згідно з даними на поштовому конверті) до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі №910/7494/22 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Перевіривши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)   справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів на загальну суму 61174,00 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент подання позову до суду (248100,00 грн), а тому у розумінні ГПК України справа №910/7494/22 є малозначною.
Колегія суддів звертає увагу скаржника, що у пункті 2 частини третьої   статті 287 ГПК України   унормовано випадки, за умови доведення скаржником наявності яких посиланням на відповідні обставини, судове рішення у малозначній справі може бути предметом касаційного оскарження.
ТОВ "ТД "Українські консерви" підставою касаційного оскарження рішень суду першої та апеляційної інстанцій вказує на те, що ця справа має виняткове значення для скаржника та становить значний суспільний інтерес, зазначаючи про те, що судові рішення про стягнення коштів, прийняті на підставі підроблених документів, що стало наслідком грубого порушення норм процесуального та матеріального права (підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України).
Зазначення скаржником того, що ця справа має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес, за оцінкою Суду має загальний характер, позаяк будь-яким чином ніж посиланням  на обставини справи та доводами про неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права не обґрунтоване.
Наведені скаржником обставини не свідчать про доведеність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки саме власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для останнього та становить значний суспільний інтерес, не може бути визнане судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
При цьому незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь позивача/відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
За змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до частини першої статті 46 цього Кодексу   сторони користуються рівними процесуальними правами.
На підставі наведеного надання стороні будь-яких переваг, зважаючи на сферу її діяльності, правовий статус, предмет спірних відносин, призведе до порушення одної з основних засад господарського судочинства - рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
Таким чином у пункті 2 частини третьої   статті 287 ГПК України унормовано, що  касаційному оскарженню підлягають рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та за умови належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 
З огляду на відсутність належного обґрунтування наявності обставини, передбаченої підпунктом "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ТД "Українські консерви" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі №910/7494/22 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Українські консерви" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 у справі №910/7494/22.
2.  Копії ухвали надіслати учасникам справи.
3. Касаційну скаргу надіслати скаржнику разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                С. В. Бакуліна
Судді                                                                                              О. Р. Кібенко 
                                                                                              І. Д . Кондратова