ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року 
м. Київ

Справа № 910/3191/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Погребняка В. Я.,
за участю секретаря судового засідання Солоненко А. В.,

за участю представників:
Державної казначейської служби України: Олешка О. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної казначейської служби України
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023
у складі колегії суддів: Яковлєва М. Л. - головуючого, Шаптали Є. Ю.,                   Станіка С. Р.
та рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022
у складі судді Баранова Д. О.

у справі за позовом фізичної особи - підприємця Томин Оксани Михайлівни 
до 
1. Пенсійного фонду України,
2. Державної казначейської служби України
про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Вступ

1. Фізична особа - підприємець, будучи зареєстрованою на вебпорталі "Дія", намагалася замовити послугу з отримання одноразової матеріальної допомоги фізичним особам - підприємцям, яка надавалася у зв`язку з карантинними обмеженнями. Проте через невнесення відомостей про застраховану особу позивача до інформаційних систем ПФУ, фізична особа - підприємець матеріальну допомогу не отримала, з урахуванням чого звернулася до суду з позовом до Пенсійного фонду України та Державної казначейської служби України про стягнення з Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України на її користь матеріальної та моральної шкоди.

2. Суд першої інстанції позов задовольнив частково та стягнув з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця матеріальну допомогу, а в іншій частині позову відмовив.

3. Апеляційний господарський суд з посиланням на те, що предметом розгляду у справі є вимога про стягнення шкоди, яка завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, а не стягнення одноразової матеріальної допомоги, мотивувальну та резолютивну частини рішення суду першої інстанції змінив, зокрема замінивши в резолютивній частині рішення місцевого господарського суду стягнення матеріальної допомоги на стягнення матеріальної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

4. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи касаційну скаргу, має вирішити питання: 
- чи наявні підстави для задоволення позову фізичної особи - підприємця в частині стягнення матеріальної шкоди та чи підлягає стягненню така шкода з Державної казначейської служби України на користь позивача?

5. Суд погоджується з судами попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення шкоди, але вважає помилковим стягнення шкоди з Державної казначейської служби України виходячи з такого.

Короткий зміст і підстави наведених у позові вимог та заперечень відповідача

6. У березні 2021 року фізична особа - підприємець Томин Оксана Михайлівна (далі - ФОП Томин О. М. , позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ, відповідач 1) та Державної казначейської служби України (далі - ДКС України, відповідач 2) про відшкодування матеріальної та моральної школи, в якому просила суд:
- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ФОП Томин О. М. матеріальну шкоду у розмірі              8 000,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, які заподіяні незаконною бездіяльністю ПФУ.

7. Позовні вимоги ФОП Томин О. М. мотивовані заподіянням їй матеріальної та моральної шкоди через невнесення відповідачем 1 відомостей про застраховану особу позивача до інформаційних систем ПФУ, внаслідок чого позивачу було відмовлено в наданні одноразової матеріальної допомоги, передбаченої для виплати фізичним особам, що здійснюють підприємницьку діяльність у зв`язку з карантинними обмеженнями.

8. Нормативно-правовим обґрунтуванням поданого позову визначено, зокрема, приписи статей 19, 56 Конституції України, статей 22, 23, 1167, 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 1, 4, 5, 121, 141, 20 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", статей 72, 73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

9. ПФУ (відповідач 1) щодо вимог позову заперечує, зазначаючи, зокрема, що на момент формування даних в Реєстрі застрахованих осіб були наявні дані про Томин О. М. як про фізичну особу - підприємця, яка на дату набрання чинності Законом України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"               від 04.12.2020 № 1071-ІХ (далі - Закон № 1071-ІХ), сплатила у 2020 році єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за себе менше ніж за три місяці.

10. Як зауважує відповідач 1, інформація щодо реєстраційних даних страхувальників та стану сплати ними єдиного соціального внеску до        реєстру застрахованих осіб Державного реєстру в порядку міжвідомчого                        обміну інформацією надходить від Державної податкової служби України                          (далі - ДПС України) в автоматичному режимі щонеділі формує та передає файл, який містить інформацію щодо відомостей про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розрізі страхувальників. 02.05.2018 актуальна картка платника єдиного соціального внеску Томин О. М. надійшла до ПФУ, з технічних причин не була завантажена до всіх підсистем, тому інформація про нарахування та сплату єдиного соціального внеску від ДПС не була завантажена до особового рахунка платника. 

11. З огляду на наведене, за твердженням відповідача 1 ним здійснено всі необхідні дії щодо позивача, а саме: на підставі відомостей, що обробляють реєстри застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформовано та передано Мінцифри інформацію і застрахованих осіб, що містить актуальні дані; проведено перевірку інформації наявність підстав для отримання одноразової матеріальної допомоги. 

12. ДКС України (відповідач 2) з вимогами заявленого позову не погоджується, зазначаючи, що відповідач 2 не порушив жодних прав та інтересів                          ФОП Томин О. М. , не вступав з нею у правовідносини та не завдав їй шкоди.            До того ж, як зауважує відповідач 2, ФОП Томин О. М. не зазначає про відповідача 1 як порушника її прав, а тому відповідач 2 не повинен нести відповідальності за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконної дії інших державних органів.

Фактичні обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій

13. ФОП Томин О. М. , будучи зареєстрованою на вебпорталі "Дія", у грудні 2020 року намагалася замовити послугу "Одноразова матеріальна допомога ФОП та найманим працівникам у зв`язку з карантинними обмеженнями", проте у відповідь на вебпорталі з`явилося повідомлення "Основний КВЕД вашої організації станом на 31.10.2020 не відноситься до тих, стосовно яких вживають карантинні обмеження. Тому одноразова матеріальна допомога не може бути надана". 

14. Надалі, ФОП Томин О. М. звернулася до служби підтримки вебпорталу "Дія", працівники якої провели перевірку даних для отримання допомоги та у відповіді повідомили, що проведеною перевіркою у реєстрі ПФУ з III кварталу по                    10 грудня виявлено, що за даними Пенсійного фонду позивач не відповідає умовам надання допомоги.

15. 22.12.2020 за роз`ясненням причин відмови ФОП Томин О. М. звернулася на урядову гарячу лінію у відповідь на яке Міністерство цифрової трансформації України листом від 29.12.2020 вих. № 1/11-2-Т-2188-20-2137-2020 повідомило позивачу ймовірну причину проблеми, зокрема, що подання заяви на отримання одноразової матеріальної допомоги на порталі "Дія" відбувається на підставі наданих відомостей ПФУ із державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про страхувальників та застрахованих осіб, та відповідно, рекомендовано звернутися до останнього за роз`ясненням щодо причин відхилення заяви позивача. 

16. Листом від 20.01.2021 вих. № 0900-0604-8/2091 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило позивачу про те, що:
- 12.02.2014 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних                осіб - підприємців та громадських формувань внесені дані щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця Качмар Оксани Михайлівни (код РНОКПП НОМЕР_1 ) за власним рішенням, яка перебувала на обліку як платник єдиного соціального внеску в Калуській ОДПІ ГУ ДФС (Галицьке відділення);
- 02.05.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних                    осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію ФОП Томин О. М. (код РНОКПП НОМЕР_1 ), яку взято на облік                як платника єдиного соціального внеску в Головному управлінні ДПС в             Івано-Франківській області Івано-Франківської ДПІ (м. Івано-Франківськ);
- під час внесення запису про державну реєстрацію ФОП Томин О. М.                     (код РНОКПП НОМЕР_1 ) актуальна анкета платника єдиного соціального внеску від державного реєстратора на прізвище Томин О. М. до інформаційних підсистем ПФУ не була вивантажена та, як результат, в органах                пенсійного фонду наявна тільки одна картка платника на прізвище Качмар О. М.   (попереднє прізвище платника Томин О. М. ) із зазначенням дати зняття з обліку                     ПФУ 12.02.2014;
- із зазначеного питання Головне управління Пенсійного фонду України в області 06.01.2021 через систему технічної підтримки звернулось до ПФУ однак відповідь станом на 20.01.2021 не надходила. 

17. Крім того, ФОП Томин О. М. звернулась до Головного управління ДПС у         Івано-Франківської області із зверненням у відповідь на яке управління повідомило позивача, що згідно її реєстраційних та облікових даних вона             (код РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку Івано-Франківської ДПІ (код 915) з 02.05.2018, основний КВЕД_47.19, однак надати інформацію щодо причин відмови у виплаті позивачу спірної допомоги не належить до компетенції Головного управління ДПС у Івано-Франківської області. 

18. Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

19. 06.07.2022 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі                     № 910/3191/21, яким позов ФОП Томин О. М. задовольнив частково. Стягнув з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь                         ФОП Томин О. М. матеріальну допомогу в сумі 8 000 (вісім тисяч) 00 грн. В іншій частині позову відмовив.

20. Суд першої інстанції дійшов висновку, що ФОП Томин О. М. мала право на отримання передбаченої Законом № 1071-ІХ матеріальної допомоги, проте з незалежних ані від позивача, ані від відповідача 1 причин та не дивлячись на те, що позивач вчинила всі необхідні дії задля отримання такої одноразової матеріальної допомоги, матеріальну допомогу в сумі 8 000,00 грн нею не отримано.

21. Крім того, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позову           ФОП Томин О. М. в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн з посиланням на те, що позивач не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй втрат немайнового характеру, а також доказів наявності причинного зв`язку між понесеною нею шкодою і протиправними діяннями відповідачів 1, 2 та їх вини в її заподіянні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

22. Північний апеляційний господарський суд постановою від 24.01.2023 змінив мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/18450/21, виклавши її в редакції цієї постанови. Виклав пункт 2 резолютивної частини Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі № 910/18450/21 в такій редакції: "2. Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, місто Київ, вул. Бастіонна, будинок 6; ідентифікаційний                  код 37567646) за рахунок Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця Томин Оксани Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.". В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 у справі                                    № 910/18450/211 залишив без змін.

23. Апеляційний господарський суд, врахувавши, що предметом розгляду у цій справі є позовні вимоги саме про стягнення шкоди, яка завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, що здійснюється в порядку визначеному Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а не стягнення одноразової матеріальної допомоги, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ДКС України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача саме шкоди в сумі 8 000,00 грн, з урахуванням чого змінив рішення суду першої інстанції в мотивувальній та резолютивній частинах.

24. Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення 10 000,00 грн моральної шкоди, оскільки ФОП Томин О. М. не надала жодного доказу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру та будь-яких доказів систематичності з боку відповідача у порушенні її прав, а також інших документів у підтвердження завданої моральної шкоди у заявленому розмірі.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог

25. 17.02.2023 ДКС України звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 у справі № 910/3191/21, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ФОП Томин О. М. у задоволенні позову в повному обсязі.

Рух касаційної скарги

26. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                           № 910/3191/21 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі:                Банаська О. О. - головуючого, Картере В. І., Погребняка В. Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023.

27. 10.03.2023 Верховний Суд постановив ухвалу, якою визнав неповажними підстави, наведені ФОП Томин О. М. в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження; відмовив у задоволенні клопотання ФОП Томин О. М. про звільнення від сплати судового збору; касаційну скаргу ФОП Томин О. М. залишив без руху з наданням скаржнику строку на усунення її недоліків.

28. Ухвалою від 12.04.2023 Верховний Суд задовольнив клопотання ДКС України та поновив їй пропущений строк на подання касаційної скарги; відкрив касаційне провадження у справі № 910/17361/21 за касаційною скаргою ДКС України; призначив скаргу до розгляду на 11.05.2023; надав учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 24.04.2023.

29. У судове засідання 11.05.2023 з`явився представник ДКС України, який надав усні пояснення щодо поданої касаційної скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
(ДКС України)

30. ДКС України в обґрунтування доводів касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права зазначаючи, зокрема, таке:
- суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки не встановлена вина відповідача та не доведена незаконність дій органу ПФУ. Без ухвалення судового рішення у відповідній справі не може підлягати задоволенню позовна вимога про відшкодування шкоди заподіяної органом державної влади (територіальним органом ПФУ);
- суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення шкоди безпосередньо з ДКС України;
- стягнення коштів з ДКС України є необґрунтованим, таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права;
- Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", на який послався апеляційний господарський суд в оскарженій постанові, не поширюється на категорію справ про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, оскільки боржником у цьому разі є держава, а не державний орган, державне підприємство.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

31. Від відповідачів 1, 2 письмові пояснення, відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи й висновків судів попередніх інстанцій

32. Вирішуючи наведені в пункті 4 цієї постанови питання, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, беручи до уваги приписи статті 300 ГПК України, надаючи оцінку доводам касаційної скарги в частині аргументів щодо задоволення судами попередніх інстанцій позову стосовно стягнення 8 000,00 грн матеріальної шкоди, виходить з такого.

Щодо наявності підстав для стягнення матеріальної шкоди на користь позивача та її стягнення з ДКС України

33. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди.

34. Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

35. За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

36. Згідно з частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

37. У частині першій статті 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

38. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

39. Отже підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі                   статті 1173 ЦК України (див. аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 та        від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

40. Дії (бездіяльність) органів державної влади, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, передбаченого статтею 11 ЦК України внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (див. висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

41. Позовні вимоги ФОП Томин О. М. мотивовані заподіянням їй матеріальної шкоди через невнесення відповідачем 1 відомостей про неї як застраховану особу до інформаційних систем ПФУ, що зумовило відмову в наданні їй одноразової матеріальної допомоги. 

42. Тобто фактично підставою заявлених вимог визначено обставини неправомірності дій відповідача 1 щодо невнесення ним відомостей про застраховану особу позивача до інформаційних систем ПФУ.

43. Умови надання допомоги застрахованим особам на момент виникнення спірних правовідносин були урегульовані Законом № 1071-ІХ та Порядком звернення та надання одноразової матеріальної допомоги застрахованим особам, які можуть втратити доходи у разі повної заборони сфери їх діяльності внаслідок посилення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої                респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2,                    затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1233 (далі - Порядок № 1233).

44. Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1071-ІХ соціальна підтримка реалізується, зокрема, у формі одноразової матеріальної допомоги застрахованим особам, що являє собою одноразова виплата держави у зв`язку із втратою частини заробітної плати найманими працівниками суб`єктів господарювання, робота яких тимчасово зупинена внаслідок запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів, встановлених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - обмежувальні протиепідемічні заходи, пов`язані із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та у зв`язку із втратою частини доходу фізичними особами - підприємцями, економічна діяльність яких тимчасово зупинена внаслідок запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). 

45. За частиною першою статті 2 Закону № 1071-ІХ застрахована особа має право на отримання одноразової матеріальної допомоги застрахованим особам у розмірі вісім тисяч гривень. При цьому застрахована особа, що має право на отримання зазначеної допомоги, має бути найманим працівником суб`єкта господарювання, основний вид економічної діяльності якого заявлений першим у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних                   осіб - підприємців та громадських формувань станом на 31 жовтня 2020 року та відповідає визначеним у Переліку видів економічної діяльності, або фізичною особою - підприємцем, основний вид економічної діяльності якого заявлений першим у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 31 жовтня 2020 року та відповідає визначеним у Переліку видів економічної діяльності.

46. Згідно із частиною третьою статті 2 Закону № 1071-ІХ виплата одноразової матеріальної допомоги застрахованим особам здійснюється на підставі заяв застрахованих осіб, поданих ними в електронній формі з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг. 

47. Частиною четвертою статті 2 Закону № 1071-ІХ визначено, що перевірка інформації, повідомленої застрахованою особою у заяві про виплату одноразової матеріальної допомоги застрахованим особам, здійснюється програмними засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг на підставі відомостей, що обробляються в реєстрі застрахованих осіб Державного     реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про страхувальників та застрахованих осіб, та передаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, центральному органу виконавчої влади, що формує державну політику у сфері цифровізації.

48. Згідно із пунктом 7 Порядку № 1233 для перевірки інформації, повідомленої застрахованою особою у заяві, Пенсійний фонд України на підставі відомостей, що обробляються у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, про страхувальників та застрахованих осіб формує та передає Мінцифри інформацію про застрахованих осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, що містить актуальні на дату та час її формування відомості, що обробляються в реєстрі.

49. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4, частини другої статті 5 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні            особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування. Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 4, 5, 51, 15 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється податковим органом з внесенням Пенсійним фондом відповідні відомостей до реєстру застрахованих осіб.

50. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: забезпечує збір та ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску; здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску; формує та веде реєстр страхувальників Державного реєстру, здійснює заходи щодо забезпечу доступу до даних Державного реєстру відповідно до цього Закону (частина перша, пункти 2, 3, 5 частини другої статті 12 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"). 

51. За пунктами 4, 5 частини першої статті 14 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податкові органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру страхувальників Державного реєстру; здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру страхувальників Державного реєстру.

52. Згідно із пунктом 2, 3 частини першої статті 141 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані: забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру; здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

53. Системний аналіз наведених норм свідчить, що інформація щодо реєстраційних даних страхувальників та стану сплати ними єдиного соціального внеску до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру в порядку надходить до Пенсійного фонду від податкових органів, які ведуть облік щодо сплати страхувальниками єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тоді як Пенсійний фонд забезпечує своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

54. У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій установлено, що у ПФУ (відповідача 1) відсутній обов`язок щодо перевірки інформації, яка надходить від ДПС України в порядку міжвідомчого обміну інформацією, зокрема щодо реєстраційних даних страхувальників та стану сплати ними єдиного соціального внеску. 

55. Судами враховано, що у спірному випадку актуальна картка платника єдиного соціального внеску Томин О. М. 02.05.2018 надійшла до ПФУ, однак з технічних причин не була завантажена до всіх підсистем, з огляду на що інформація про нарахування та сплату єдиного соціального внеску від ДПС не була завантажена до особового рахунка платника.

56. Водночас, як свідчать установлені обставини справи, єдиний та основний КВЕД господарської діяльності ФОП Томин О. М.  (47.19 "Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах") згідно переліку основних видів економічної діяльності, стосовно яких здійснюються обмежувальні протиепідемічні заходи, пов`язані із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, віднесений до тих, стосовно яких вживаються карантинні обмеження. 

57. З огляду на викладене, суд погоджується з висновками апеляційного господарського суду щодо наявності у ФОП Томин О. М. станом на грудень          2020 року права та вчинення нею усіх необхідних дій для отримання одноразової матеріальної допомоги в сумі 8 000,00 грн, яка не була отримана з незалежних від неї причин, що свідчить про заподіяння їй шкоди у заявленому розмірі.

58. Така шкода фактично перебуває у безпосередньому причинному зв`язку       із неправомірними діями відповідача 1 внаслідок бездіяльності якого                         ФОП Томин О. М. не отримала матеріальну допомогу.

59. Ураховуючи наведене, суд вважає правомірним висновок судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову в частині вимог позивача про стягнення 8 000,00 грн шкоди.

60. Суд відхиляє як безпідставні доводи скаржника щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди з огляду на те, що вину не встановлено судовим рішенням, оскільки, як вірно враховано судом апеляційної інстанції та на що також зверталася вище увагу у цій постанові, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів. Для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

61. Так само неаргументованим є посилання скаржника на те, що для відшкодування матеріальної шкоди необхідним є встановлення та доведення незаконності дій ПФУ судовим рішенням у справі, оскільки питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, а господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

62. Водночас суд вважає обґрунтованими доводи скаржника щодо помилкового стягнення спірної суми матеріальної шкоди з ДКС України.

63. Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

64. Частиною четвертою статті 56 ГПК України визначено, що держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

65. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі                 № 242/4741/16-ц виснувала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. 

66. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. 

67. Тобто відповідачем у наведених справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Таким органом у справі, яка переглядається, є ПФУ.

68. Окрім того, у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі з урахуванням чого боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

69. Згідно із підпунктом 2 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок) казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

70. Пунктом 36 Порядку передбачено, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені в пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду. Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

71. Отже територіальний орган ДКС України є уповноваженим державою органом, що здійснює списання коштів державного бюджету на виконання судових рішень про відшкодування шкоди, заподіяної юридичним особам, внаслідок незаконних дій (бездіяльності).

72. Відповідно до частини п`ятої статті 238 ГПК України відсутні вимоги про зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, номера (види) рахунків, з яких має бути здійснено стягнення (списання) коштів, зокрема, за вимогами до держави Україна (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у постанові № 920/715/17).

73. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

74. Тому резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання (див. висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.03.2021 у справі № 911/2371/19, від 26.05.2022 у справі № 910/17717/20, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 199/6713/14-ц, від 18.11.2020 у справі № 554/5980/18, від 11.08.2021 у справі № 352/2255/19, від 18.08.2021 у справі № 591/6891/18).

75. Оскільки ДКС України, яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює лише списання коштів з державного бюджету, стягнення з неї матеріальної шкоди в сумі 8 000,00 грн суперечить вимогам норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

76. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

77. Частинами першою, третьою, четвертою статті 311 ГПК України передбачено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

78. Ураховуючи наведені положення законодавства та обставини, установлені господарськими судами, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що резолютивна частина рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 у справі № 910/3191/21 підлягає зміні з викладенням пункту другого в такій редакції: "Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи - підприємця Томин Оксани Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в сумі              8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.". В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 у справі № 910/3191/21 слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

79. Відповідно до статті 315 ГПК України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

80. Згідно з частиною чотирнадцятою статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

80. Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді касаційної інстанції Верховний Суд оскаржені судові рішення щодо вирішення спору по суті не змінюються, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, залишаються за скаржником (див. подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.08.2018 у справі № 904/8399/17, від 08.07.2019 у справі                       № 908/156/18 та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 686/26849/21).

Висновки щодо застосування норм права 

82. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, зазначеними нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

83. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

84. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. 

85. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

86. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. 

На підставі викладеного та керуючись статтями 286, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

2. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2020 в редакції постанови Північного апеляційного господарського суду                          від 24.01.2023 у справі № 910/3191/21 змінити, виклавши пункт другий в такій редакції: "Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної                особи - підприємця Томин Оксани Михайлівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп.".

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 у справі № 910/3191/21 залишити без змін.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. О. Банасько

Судді                                                                                                    В. І. Картере

                                                                                                    В. Я. Погребняк