УХВАЛА

21 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/495/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафтотранс"
на   рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафтотранс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мітрідат Одеса"
про стягнення штрафу за затримку доставки вантажу в розмірі 244 062 грн,
ВСТАНОВИВ:
1.          Господарський суд Одеської рішенням від 28.09.2022, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2023, у задоволенні позову відмовив.
2.          18.03.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафтотранс" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2023, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, скасувати оскаржувані рішення повністю або частково та ухвалити нове рішення про задоволення позову у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи його на новий розгляд або передати справу на новий розгляд, зокрема, змінивши місто за встановленою підсудністю - до Господарського суду Дніпропетровської області або для продовження розгляду.
3.          Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.
4.          Частиною 2 ст.292  Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, передбачених ст.290 цього Кодексу, то така скарга залишається без руху.
5.          Відповідно до п.5 ч.2 ст.290 ГПК у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав).
6.          Відповідно до ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.
7.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.1 ч.2 ст.287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абз.2 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу).
8.          У цьому випадку необхідно чітко вказати: 
норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні; 
навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
9.          У разі подання касаційної скарги на підставі п.2 ч.2 ст.287 ГПК в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абз.3 п.5 ч.2 ст.290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.
10.          Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого п.3 ч.2 ст.287 ГПК, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає непогодження із ним.
11.          Оскаржуючи в касаційному порядку судові рішення на підставі п.4 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.
12.          При цьому необхідно враховувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 ГПК відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 цього Кодексу.
13.          Системний аналіз наведених положень ГПК дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 ст.287 ГПК, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч.2 ст.287 ГПК як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
14.          Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) ст.287 ГПК, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
15.          Обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1- 3 ч.2 ст.287 ГПК, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
16.          Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п.32 постанови від 27.03.2018 №910/17999/16; п.38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, п.40 постанови від 16.05.2018 №910/24257/16).
17.          Скаржник у касаційній скарзі обґрунтовує обставини, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п.2 ч.3 ст.287 ГПК (умови допуску до касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах), а саме те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (пп."б" п.2 ч.3 ст.287 ГПК).
18.          Скаржник зазначає, що у Господарському суді Одеської області розглядається справа №916/2675/22 за позовом скаржника до відповідача про повернення безпідставно набутого майна згідно статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.
19.          Скаржник також посилається на інші справи за участю тих самих сторін, а саме справи №904/4055/19, №916/192/20, №916/3137/21, №916/2941/22 та вказує, що за правовим регулюванням, фактичними обставинами вони є подібними справі, що переглядається; у цих справах учасниками є ті ж самі сторони та усі справи стосуються виконання умов договору транспортного експедирування від 25.02.2019 №25/02-02 щодо отримання, експедирування, перевезення та доставки вантажу із порту м. Одеси до митного терміналу м. Маріуполь. При цьому, вказує скаржник, суди попередніх інстанцій доходять протилежних своїм же висновкам, або приймають рішення без застосування процесуального законодавства, яке мало бути застосовано.
20.          Скаржник зазначає, що обставини, встановлені у справі, що переглядається, можуть стати преюдиційними у справі №916/2675/22 та посилається на: 1) докази у вигляді оригіналів документів (наприклад CMR №043670 від 04.03.2019, якому у справах №916/495/22 та №916/3137/21 надано різну оцінку); 2) доказ у вигляді коносаменту №COSU6143619380 (суди попередніх інстанції не дали оцінку цьому доказу, який знаходився у матеріалах справи та буде оцінюватися при розгляді іншої справи); 3) інші докази у вигляді "Заяви свідка" та копії оригіналу допиту (свідчення водія) (змісту яких суперечать висновки судів у справах №916/495/22, №916/192/20).
21.          Однак усупереч вимогам п.5 ч.2 ст.290 ГПК скаржник, посилаючись на загальну підставу касаційного оскарження, передбачену п.1 ч.2 ст.287 ГПК, не наводить належного її обґрунтування, зокрема, 1) не вказує норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд неправильно застосував в оскаржуваному судовому рішенні, 2) не наводить висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні, 3) не наводить висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду (зазначивши лише дати прийняття та номери справ - постанови від 20.02.2018 у справі №910/14398/16, від 29.01.2021 у справі №922/51/20); 4) не обґрунтовує подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
22.          Натомість скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції не здійснив жодного посилання на висновки у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду.
23.          Окрім цього, скаржник послався на підставу касаційного оскарження, передбачену п.3 ч.2 ст.287 ГПК, однак жодним чином її не обґрунтував, зокрема, не вказав чітко норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та не обґрунтовує, в чому полягає непогодження із ним.
24.          Також скаржник посилається на пункти 1, 3, 4 ч.3 ст.310 ГПК (суд не дослідив зібрані у справі докази, суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів), однак не зазначає, які саме докази суди не дослідили, клопотання про витребування, дослідження або огляд яких саме доказів суд відхилив та встановлення яких фактичних обставин це унеможливило, які обставини суди встановили та на підставі яких саме недопустимих доказів (скаржник стверджує про недопустимість доказу - листа від 11.03.2019, який було враховано / відхилено у справах №916/192/20, №916/2941/22).
25.          Верховний Суд пропонує скаржнику уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені ч.2 ст.287 ГПК, та навести належні обґрунтування щодо таких, - у відповідності до вимог ГПК, які описані, зокрема, у пунктах 7-16 цієї ухвали.
26.          Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту подання касаційної скарги.
27.          Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
У Х В А Л И В:
1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафтотранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 у справі №916/495/22 залишити без руху.
2.          Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафтотранс" строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
3.          Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафтова компанія "Нафтотранс", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    О. Кібенко