ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2023 року 
м. Київ
cправа №  904/9070/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Зуєв В.А., Случ О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.
та представників
позивача: Шашликова Т.Ф.,
відповідача: Самсонова Н.В. (в режимі відеоконференції),
третьої особи-1: не з`явились,
третьої особи-2: В`юнченко О.А. (в режимі відеоконференції),
третьої особи-3: не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Червоногригорівської селищної ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023
у справі № 904/9070/21
за позовом Червоногригорівської селищної ради
до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
1) Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області;
2) Нікопольської міської ради;
3) Нікопольської районної державної адміністрації, 
про визнання недійсним державного акту та скасування запису про інше речове право,
В С Т А Н О В И В:
Червоногригорівська селищна рада звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, в якому просила:
- визнати відсутнім у Виконавчого комітету Нікопольської міської ради право постійного користування на земельну ділянку площею 176,4506 га, кадастровий номер 1222986000:01:027:0016;
- визнати недійсним Державний акт на право постійного володіння землею площею 181,22 га, виданий Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який відповідно до даних, зазначених в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215;
- скасувати запис про інше речове право: 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019 16:04:12, підстава виникнення іншого речового права - Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, видавник Нікопольська районна державна адміністрація, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020, вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою, відомості про суб`єкта іншого речового права: право користувача: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, код ЄДРПОУ: 04052198.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як особа, що уповноважена представляти інтереси власника (територіальної громади Червоногригорівської селищної ради), не може реалізувати свої права на спірну земельну ділянку у зв`язку з існуванням документа (Державного акта на право постійного володіння землею площею 181,22 гектарів, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який згідно з даними, зазначеними в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215), в якому зазначено про вже існуюче право постійного користування нею іншою особою (відповідача). Позивач вважає, що зазначений Державний акт не є підставою для виникнення права постійного користування спірною земельною ділянкою у відповідача з огляду на те, що згідно з рішенням Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 №74, на підставі якого він виданий, таке право не виникло.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 (суддя Юзіков С.Г.) позов задоволено. Визнано відсутнім у Виконавчого комітету Нікопольської міської ради право постійного користування на земельну ділянку площею 176,4506 га, кадастровий номер 1222986000:01:027:0016. Визнано недійсним Державний акт на право постійного володіння землею площею 181,22 га, виданий Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який згідно з даними, зазначеними в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215. Скасовано запис про інше речове право: 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019 16:04:12, підстава виникнення іншого речового права Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, видавник Нікопольська районна державна адміністрація, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020, вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою, відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Виконавчий комітет нікопольської міської ради.
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 (колегія суддів у складі: Орєшкіна Е.В. - головуючий, Іванов О.Г., Кощеєв І.М.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2022 скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
Судами обох інстанцій встановлено, що Придніпровською сільською радою народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 прийнято рішення № 74-ХХІ "Про подання виконкому Нікопольської міської ради народних депутатів", відповідно до якого вирішено надати Нікопольському міськвиконкому 187 га землі за рахунок земель запасу сільради під садові та городні ділянки; при умові надання сільвиконкому фінансової допомоги в сумі 160 млн. крб. для вирішення питань соціального розвитку села передати цю ділянку в адміністративну межу м. Нікополя; відведення землі провести згідно з чинним законодавством.
Виконавчий комітет Нікопольської міської ради прийняв рішення № 493 від 08.10.1993, за яким, зокрема, виділено за відведення землі Придніпровській сільській раді   160 млн. крб. для розвитку села за відвід місту 187 га землі.
Відповідно до платіжного доручення № 361 від 19.10.1993 перераховано Придніпровській сільській раді 160 000 000,00 крб.
Нікопольською райдержадміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області 27.10.1993 видано Державний акт на право постійного володіння землею, в якому вказано, що землеволодільцю надається у постійне володіння 181,22 га землі в межах згідно з планом землекористування; 3,70 га - сторонні землекористувачі; всього в плані 184,92 га; землю видано у постійне володіння для розміщення садових та городніх ділянок із включенням в межі міста Нікополь відповідно до рішення Придніпровської сільської ради народних депутатів від 30.09.1993 № 74. Цей Державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано землеволодільцю, другий зберігається у Нікопольській районній державній адміністрації. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 17.01.2020 № 4-851/15-20-СГ передано Червоногригорівській селищній об`єднаній територіальній громаді (Червоногригорівській селищній раді) Нікопольського району Дніпропетровської області у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні   ділянки   сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 499,7624 га на території Червоногригорівської селищної об`єднаної територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акта приймання-передачі. На використання земельних ділянок встановлено обмеження та право власності обтяжено правами інших осіб згідно з додатком до акта приймання-передачі. Право   власності   на земельні ділянки, зазначені в додатку до акта приймання-передачі, виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до   Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
17.01.2020 актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до наказу від 17.01.2020 №4-851/15-20-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" передало з державної власності, а Червоногригорівська селищна об`єднана територіальна громада (Червоногригорівська селищна рада) Нікопольського району Дніпропетровської області прийняла у комунальну власність Червоногригорівської селищної об`єднаної територіальної громади земельні ділянки загальною площею 1 499,7624 га згідно з додатком. Цей акт разом із вищевказаним наказом є підставою для державної реєстрації права на вказані у додатку земельні ділянки комунальної власності Червоногригорівської селищної об`єднаної територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області.
У додатку до акта від 17.01.2020 під № 128 значиться земельна ділянка з кадастровим номером 1222986000:01:027:0016, місце розташування земельної ділянки Червоногригорівська селищна рада, площа 176,4506 га, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку:   Виконком Нікопольської міськради, Державний акт на право постійного володіння землею серія Б/Н від 27.10.1993, відомості про обтяження у використанні земельної ділянки відсутні.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 195505703) від 02.01.2020 проведена державна реєстрація іншого речового права на земельну ділянку кадастровий номер 1222986000:01:027:0016 площею 176, 4506 га, номер запису 34952707; дата, час державної реєстрації 24.12.2019; підстава виникнення іншого речового права: Державний акт на право постійного володіння землею, серія, номер: б/н, виданий 27.10.1993, видавник Нікопольська районна державна адміністрація; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50558381 від 02.01.2020; вид іншого речового права: право постійного користування земельною ділянкою; відомості про суб`єкта іншого речового права: правокористувач: Виконавчий комітет Нікопольської міської Ради; власник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 197752646) від 27.01.2020 проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1222986000:01:027:0016 площею 176, 4506 га, номер запису 35198418; дата, час державної реєстрації 23.01.2020; підстава виникнення права власності: наказ, серія та номер: 4-851/15-20-СГ, виданий 17.01.2020, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; рішення, серія та номер: 1161-25/VII,   виданий 20.12.2019, видавник: Червоногригорівська селищна рада Нікопольського району Дніпропетровської області; акт приймання   передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність, серія на номер: б/н, виданий 17.01.2020, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Червоногригорівська селищна об`єднана територіальна громада; форма власності: комунальна; розмір часток: 1/1; власник: Територіальна громада с. Придніпровське в особі Червоногригорівської селищної ради.
Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 859 від 22.09.2021 визначено Комунальне підприємство "Міське паркове господарство" балансоутримувачем земельної ділянки за кадастровим номером 1222986000:01:027:0016, площею 176,4506 га.
Представниками позивача 12.11.2021 проведено обстеження земельної ділянки за кадастровим номером 1222986000:01:027:0016, площею 176,4506 га та складено відповідний акт обстеження земельної ділянки, у якому зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер 1222986000:01:027:0016, площею 176,4506 га розташована в південній частині адміністративних меж Червоногригорівської об`єднаної територіальної громади, вільна від забудови, знаходиться в занедбаному стані (засіяна карантинними рослинами) та має ознаки тривалого невикористання за призначенням; на момент обстеження на земельній ділянці не виявлено садових або городніх ділянок.
15.11.2021 Червоногригорівською селищної радою Нікопольського району Дніпропетровської області прийнято розпорядження № 187 "Про затвердження акта обстеження земельної ділянки комунальної власності Червоногригорівської селищної ради площею 176,4506 га".
З метою здійснення контролю за додержанням земельного законодавства та обстеження земельної ділянки, а також враховуючи рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 1120 від 30.12.2020, 15.12.2021 робоча група відповідача вийшла на місцевість та обстежила земельну ділянку кадастровий номер 1222986000:01:027:0016, за результатами чого склала акт обстеження земельної ділянки в місті Нікополі, відповідно до якого земельна ділянка знаходиться у північно-східній частині території міста Нікополь, вільна від забудов, має рівний рельєф, різноманітну рослинність, подекуди невеличкі поодинокі дерева та кущі; із західної сторони земельна ділянка оброблена в городницьких садових цілях: земля переорана з метою фактичного використання за цільовим призначенням; за результатами обстеження фактів або ознак використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не виявлено.
13.05.2022 Виконавчий комітет Нікопольської міської ради прийняв рішення   № 312 "Про укладення договору оренди землі, кадастровий номер 1222986000:01:027:0016, площею 176,4506 га з ТОВ "Лукіївка-Агро, на підставі якого 23.05.2022 Виконавчий комітет Нікопольської міської ради уклав з ТОВ "Лукіївка-Агро"   договір оренди землі щодо земельної ділянки кадастровий номер 1222986000:01:027:0016 строком на 12 місяців.
Посилаючись на те, що право постійного володіння землею, до якого входить земельна ділянка кадастровий номер 1222986000:01:027:0016, площею 176,4506 га, відповідачу рішенням Придніпровської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області від 30.09.1993 №74 не надавалось та таке право у відповідача не виникло, як і зареєстроване за ним право постійного користування, позивач, як власник земельної ділянки, кадастровий номер 1222986000:01:027:0016, площею 176,4506 га звернувся з даним позовом до суду, зазначаючи, що через існування Державного акта від 27.10.1993 та його державної реєстрації не може реалізувати свої права щодо користування та розпорядження земельною ділянкою.
Місцевий господарський суд, проаналізувавши матеріали справи, погодився з позивачем та зазначив, що виходячи з того, що в Рішенні Придніпровської сільської Ради №74 від 30.09.1993 не визначено правокористування землею відповідачем, Державний акт на право постійного володіння землею від 27.10.1993 виданий з порушенням чинного   законодавства, тому у відповідача не виникло право користування спірною земельною ділянкою. При цьому суд взяв до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 та вказав, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Крім цього, оскільки вимога про скасування запису про інше речове право на спірну земельну ділянку за відповідачем є похідною від перших двох вимог, суд дійшов висновку, що вона також є обґрунтованою. До того ж, згідно з Державним актом, його видано на право постійного володіння землею, однак в реєстр внесено запис про   право відповідача постійного користування земельною ділянкою.
Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та постановляючи нове - про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позов у справі №904/9070/21 спрямований на відновлення права власника користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, на яку відповідачу виданий документ (Державний акт на право постійного володіння землею від 27.10.1993), що, за твердженням позивача, засвідчує неіснуюче право та перешкоджає йому в реалізації своїх прав на землю. Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, оскільки задоволення позовних вимог не призведе до відновлення порушеного речового права територіальної громади   с. Придніпровське   в особі Червоногригорівської селищної ради, зокрема, повернення у її користування та розпорядження спірної земельної ділянки. Також суд зазначив, що виходячи з обставин цієї справи належним способом захисту позивача буде звернення до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, якщо позивач вважає, що був позбавлений права володіння земельною ділянкою, або усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, якщо позивачу чиняться перешкоди в реалізації цих прав. 
Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду - залишити в силі.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні застосовано ст.ст. 15, 16, 387 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (щодо  належності обраного позивачем способу захисту, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, у спорі з земельних правовідносин, та шляхом визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками у спорі із земельних правовідносин).
Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме - судом апеляційної інстанції застосовано норми матеріального права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17 та від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18 (правові висновки про належність обраного позивачем способу захисту з посиланням на норми ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, у спорі з земельних правовідносин), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 та від 28.08.2019 у справі № 911/2867/18 (правові висновки про належність обраного позивачем способу захисту з посиланням на норми ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Конституцію України шляхом визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками у спорі з земельних правовідносин).
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.03.2023 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.04.2023 та надано строк на подання відзивів на касаційну скаргу до 27.03.2023.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 21.03.2023 від Нікопольської міської ради Дніпропетровської області надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому представник вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.
Також до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 03.04.2023 від Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу (з ЕЦП), поданий 03.04.2023, у якому представник відповідача просить визнати причину пропуску строку на подання відзиву на касаційну скаргу поважною та поновити строку на його подання. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що місто Нікополь з липня 2022 щодоби постійно перебуває під обстрілами агресора; сигнал «тривога» по місту триває щодоби (в тому числі і в робочий час); під час сигналу «тривога» працівники виконавчих органів перебувають в укритті (без можливості виконувати свої посадові обов`язки); переважна більшість працівників управління правової політики виїхали з міста (України) та не мають змоги виконувати свої посадові обов`язки. Також на кількість повітряних тривог у Дніпропетровській області протягом 06.03.2023 - 30.03.2023 становила більше ніж 90, що створило фізичні перешкоди у поданні відзиву на касаційну скаргу в строки, що встановлені Верховним судом. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. В свою чергу, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Оскільки зазначене клопотання подане поза межами встановленого судом строку разом з відзивом, колегія суддів не має підстав для його задоволення, у зв`язку з чим відзив, відповідно до ч. 2 ст. 118 ГПК України, залишається без розгляду як такий, що поданий після закінчення встановленого судом процесуального строку.
Також до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 03.04.2023 від Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу, проте не підписаний представником, що підтверджується відповідним Актом Касаційного господарськго суду у складі Верховного Суду від 03.04.2023 № 29.1-25/161, у зв`язку з чим він також залишається без розгляду.
Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного господарського суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Пунктом 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень визначено застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Суд враховує, що судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є (1) предмети спору, (2) підстави позову, (3) зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце (4) однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (аналогічна позиція викладена у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 20.06.2018 у справі № 755/7957/16-ц, від 26.06.2018 у справі № 2/1712/783/2011, від 26.06.2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 522/2732/16-ц).
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи ((див. постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)).)
При цьому колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Водночас колегія суддів зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17, від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 та від 28.08.2019 у справі № 911/2867/18 щодо належності обраного позивачем способу захисту.
Так Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17 про  визнання відсутнім права користування земельною ділянкою та звільнення земельної ділянки, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення за позовом Першого заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрбор-Агро" не погодився з підставами для відмови у задоволенні позовних вимог, викладеними судом апеляційної інстанції, які мотивовано тим, що позовні вимоги не відповідають способу захисту, передбаченому   ст.16 Цивільного Кодексу України, оскільки прокурором обрано спосіб захисту, який не передбачений законом.
Суд касаційної інстанції з посиланням на положення ст.ст.   15,   16 Цивільного кодексу України   та   ст. 20 Господарського кодексу України   вказав, що наведена норма передбачає такий спосіб захисту як пред`явлення позову про визнання відсутнім права та зазначив, що висновки апеляційного суду про те, що прокурором невірно обрано спосіб захисту права, є такими, що не відповідають наведеним нормам матеріального права та не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13.
При цьому у справі №922/2652/17 вимога про визнання відсутнім права не є єдиною вимогою, а була заявлена поряд з вимогою про звільнення земельної ділянки, яка забезпечила ефективність обраного способу захисту права позивача.
Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 22.06.2020 у справі № 922/2155/18 зазначив, що визначення способів захисту прав на землю врегульовано спеціальними нормами ст. 152 Земельного кодексу України, а також положеннями ч. 1 та 2 ст. 5 ГПК України, а тому не потребує застосування інших кодексів України.
При цьому судова палата вважала за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 922/2652/17, виклавши його без посилання на норми інших кодексів України у такій редакції:
« 3 огляду на встановлені ст. 152 Земельного кодексу України способи захисту прав на земельні ділянки та визначені ст. 5 ГПК України вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь - яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, у тому числі й шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.»
Відтак, колегія суддів у справі № 904/9070/21 зазначає, що з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у справах № 922/2652/17 та № 922/2155/18, суд може захистити порушене право шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.
Судами обох інстанцій встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 197752646) від 27.01.2020 проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку кадастровий номер 1222986000:01:027:0016 площею 176, 4506 га, номер запису 35198418; дата, час державної реєстрації 23.01.2020; підстава виникнення права власності: наказ, серія та номер: 4-851/15-20-СГ, виданий 17.01.2020, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; рішення, серія та номер: 1161-25/VII,   виданий 20.12.2019, видавник: Червоногригорівська селищна рада Нікопольського району Дніпропетровської області; акт приймання   передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність, серія на номер: б/н, виданий 17.01.2020, видавник: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Червоногригорівська селищна об`єднана територіальна громада; форма власності: комунальна; розмір часток: 1/1; власник: Територіальна громада с. Придніпровське в особі Червоногригорівської селищної ради.
В свою чергу позивач зазначав, що уповноважений представляти інтереси власника (територіальної громади Червоногригорівської селищної ради), не може реалізувати свої права на спірну земельну ділянку у зв`язку з існуванням документа (Державного акта на право постійного володіння землею площею 181,22 га, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією Нікопольському міськвиконкому Дніпропетровської області, без номеру від 27.10.1993, який згідно з даними, зазначеними в акті, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного володіння землею за № 12/215), в якому зазначено про вже існуюче право постійного користування нею іншою особою (відповідача). 
Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2- 3007/11 міститься правовий висновок, відповідно до якого державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
У постанові Верховного Суду від 28.08.2019 у справі № 911/2867/18 зазначено, що:
«законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням основних принципів судочинства та положень статей 55, 124 Конституції України відповідно до яких кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки позивач, як особа, що уповноважена у спірних правовідносинах представляти інтереси власника (відповідної громади) не може реалізувати свої права (у даному випадку отримувати орендну плату з належних йому земельних ділянок, а в цілому й інші правомочності) у зв`язку з існуванням документа, в якому зазначено про вже неіснуюче право постійного користування іншої особи - відповідача, Верховний Суд вважає, що права та інтереси позивача, враховуючи також правосвідомість, правову культуру та реалії сучасного українського суспільства, можуть бути ефективно захищені виключно у спосіб, що визначено останнім, а саме шляхом визнання державного акта про право постійного користування недійсним і саме такий спосіб гарантуватиме не тільки відновлення прав позивача, а й убезпечить їх від порушень в майбутньому, адже унеможливить використання оспорюваного акта для здійснення реєстраційних та будь-яких інших дій».
Відтак, з огляду на обставини справи № 907/9070/21, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про неефективність обраного способу захисту порушеного права, оскільки предметом доказування у даній справі є наявність у відповідача права користування землею, обґрунтованість видачі відповідачеві Державного акта на право постійного володіння землею, наявність підстав для скасування запису про інше речове право у відповідача. 
Таким чином, в даному випадку не є належним способом захисту позивача звернення до суду з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння. В свою чергу, вказані позовні вимоги охоплюються поняттям усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, а тому висновок суду апеляційної інстанцій в цій частині є помилковим.
З урахування наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційним господарським судом прийнято судове рішення з помилковим застосування ст.ст. 15, 16, 387 ЦК України, що є підставою для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи до нього на новий розгляд, оскільки позовні вимоги не були розглянуті по суті, через неправильний висновок про неналежність способу захисту.
Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, які не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що постанова апеляційного господарського суду у даній справі підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі для здійснення нового розгляду до апеляційного господарського суду, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Червоногригорівської селищної ради задовольнити частково.
Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 у справі №   904/9070/21 скасувати.
Справу № 904/9070/21 направити на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий  суддя                                                                           Могил С.К.   
Судді:                                                                                                   Зуєв В.А.
                                                                                                            Случ О.В.