УХВАЛА

25 квітня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/2053/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Погребняка В.Я. - головуючого, Білоуса В.В., Васьковського О.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС
на ухвалу Господарського суду м. Києва
від 22.08.2022
у складі судді: Мандичева Д.В.,
та постанову Північного апеляційного господарського суду 
від 10.01.2023 
у складі колегії суддів: Полякова Б.М, (головуючий), Гарник Л.Л., Грека Б.М.,

за заявою   ОСОБА_1 
про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС (далі - заявник) 03.03.2023 повторно звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду на ухвалу господарського суду м. Києва від 22.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 у справі № 910/2053/22.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                                      № 910/2053/22 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Васьковського О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023.
Ухвалою Верховного Суду від 27.03.2023, касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням статті 292 Господарського процесуального кодексу України, надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.
05.04.2023 на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги разом із зазначенням підстав касаційного оскарження відповідно вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС посилаючись на положення п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України зазначає, що судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки положенням ст. 58 Конституції України, положенням п. п. 16.1.4, п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України. Аналогічне обґрунтування підстав касаційного оскарження було викладено у тексті касаційної скарги заявника.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування вказаного висновку (п. 5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування конкретної норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (п. 5 ч.2 ст. 290 Господарського процесуального кодексу України).
При поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен чітко зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 ГПК. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Крім того, заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним, тому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Суд звертає увагу скаржника на те, що зазначення у скарзі загальної вказівки на те, що касаційна скарга подається на підставі п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України без належного обґрунтування обраної підстави касаційного оскарження, недостатньо для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на виконання приписів п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України.
Доводи викладені Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС в обґрунтування вимог касаційної скарги, з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги, та визначення підстав зводяться до викладення фактичних обставин справи, незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та посилання на окремі норми законодавства, однак не можуть бути визнані такими, що відповідають положенням статей 287, 290 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. 
Частиною 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Оскільки, заявником не усунуто недоліків касаційної скарги та не зазначено належних підстав касаційного оскарження, відповідно до приписів пункту 5 частини 2 статті 290 з урахуванням положень статті 287 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про повернення касаційної скарги 
Керуючись статтями 234, 287, 290, 292  Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на ухвалу господарського суду м. Києва від 22.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2023 у справі № 910/2053/22 повернути скаржнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                В.Я. Погребняк

Судді                                                                                          В.В. Білоус          

                                                                                          О.В. Васьковський