УХВАЛА

28 лютого 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/12821/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Колос І.Б., 
за участю секретаря судового засідання Громака В.О.,

представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" - Довгалюка Р.О.,                  
відповідача - акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Колганової Ю.М., 

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" (далі - Товариство)
на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2022 (суддя Сташків Р.Б.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 (головуючий суддя - Пашкіна С.А., судді Андрієнко В.В. і Шапран В.В.)
зі справи № 910/12821/20
за позовом Товариства
до акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)
про розірвання договору.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
1. Позов подано про розірвання договору оренди газопроводів та споруд на них від 01.10.2004 №14/1289/04 (далі - Договір) з 13.07.2020 включно.
2. Позов обґрунтовано тим, що Договір припинив свою дію з 13.07.2020 у зв`язку із заявою позивача про його припинення відповідно до положень пункту 10.5 Договору. Поряд з тим відповідачем факт припинення договору не визнається.
Короткий зміст попередніх судових рішень 
3. Рішенням господарського суду міста Києва від 09.02.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021: позов задоволено частково; розірвано Договір з 16.07.2020 включно ; стягнуто з Компанії на користь Товариства 2 102 грн. судового збору.

4. Постановою Верховного Суду від 13.01.2022 скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу №910/12821/20 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва. 

5. За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 10.08.2022, залишеним без змін постановою  Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

6. Прийняті зі справи судові рішення мотивовані тим, що орендоване майно - спірний газопровід використовувався і продовжує використовуватись Товариством як оператором газорозподільної системи у процесі здійснення          ліцензованої діяльності з розподілу природного газу з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області; не заперечуючи експлуатації спірного газопроводу, позивач вважає, що взаємовідносини між ним та відповідачем стосовно технічного обслуговування спірного газопроводу на даний час є врегульованими договором на експлуатацію, який позивач вважає укладеним разом з протоколом розбіжностей; договір на експлуатацію на час вирішення вказаного спору про розірвання Договору укладено не було; отже, Договір для позивача є законною підставою користування спірним газопроводом з метою розподілу природного газу. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Товариство у касаційній скарзі вказує, що не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, вважає їх такими, що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, а також внаслідок невірної оцінки доказів і просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 у справі №910/12821/20 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.  Також у касаційній скарзі скаржник просить стягнути з Компанії на користь Товариства судові витрати за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №925/916/17, від 16.07.2019 у справі №906/107/18, від 05.02.2019 у справі №910/20897/17, від 26.07.2022 у справі №911/1068/21.

9. Позивач зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог позивач не має намірів припиняти розподіл газу (газопостачання) споживачам природного газу, в тому числі побутовим споживачам, так само як немає й жодних нормативно-правових підстав вчинення дій з припинення розподілу газу (газопостачання). 

Доводи іншого учасника справи
10. 11.02.2023 від Компанії до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу. За приписами частини першої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)  учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції. У даному разі ухвалою Верховного Суду від 18.01.2023 учасникам справи було встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 10.02.2023. Проте Компанією відзив на касаційну скаргу подано лише 11.02.2023, тобто поза межами зазначеного строку. Водночас          положеннями ГПК України встановлено, що: 
- у суді касаційної інстанції касаційна скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції (стаття 301); 
- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина дев`ята статті 165).
Оскільки Компанією не подано відзив на касаційну скаргу Товариства у встановлений судом строк та не зазначено й не обґрунтовано поважних причин пропуску цього строку, Верховний Суд          розглядає справу за наявними в ній          матеріалами.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ, ТА ЇХНІХ ВИСНОВКІВ 
11. Відповідач є власником підвідного газопроводу до с. Гулянка Коростенського району Житомирської області загальною довжиною 13190,00 м (спірний газопровід). 
12. 01.10.2004 Компанією (орендодавець) та акціонерним товариством "Житомиргаз" (орендар), укладено договір оренди, за умовами якого:
- орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, перелік якого наведено у додатку, вартість якого визначена згідно з актом про оцінку вартості основних засобів і становить 3 351 952,82 грн. Майно передається в оренду   з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області          та отримання на цій основі прибутку (пункт 1.1); 
- орендар вступає у строкове платне користування майном з дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна (пункт 2.1); 
- у разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому цим договором при передачі майна орендодавцю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна (пункт 2.4);
- обов`язок зі складання акта приймання-передачі майна покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (пункт 2.5);
- договір укладений строком на 360 днів і діє з 01.10.2004 до 25.09.2005 включно (пункт 10.1); 
- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії цього договору або його зміну після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий термін та на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (пункт 10.5).
13.  Додатком до Договору передбачений перелік окремого індивідуально визначеного майна, що передається в оренду, яким і є спірний газопровід.
14. Факт передачі предмета Договору (спірного газопроводу) в оренду 01.10.2004 визнається сторонами.
15. Рішенням господарського суду міста Києва від 18.02.2019, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 910/15494/18 (за позовом Товариства до Компанії про визнання договору оренди припиненим) встановлено, що, враховуючи неодноразове продовження строку дії Договору, у зв`язку з відсутністю заяв сторін про його припинення, поданих у визначений пунктом 10.5 Договору строк, Договір  пролонговувався таким чином: з 26.09.2005 по 20.09.2006, з 21.09.2006 по 15.09.2007, з 16.09.2007 по 09.09.2008, з 10.09.2008 по 04.09.2009, з 05.09.2009 по 30.08.2010, з 31.08.2010 по 25.08.2011, з 19.08.2011 по 12.08.2012, з 13.08.2012 по 07.08.2013, з 08.08.2013 по 02.08.2014, з 01.08.2014 по 26.07.2015, з 27.07.2015 по 20.07.2016, з 21.07.2017 до 25.07.2018, з 26.07.2018 до 20.07.2019 включно.
Ці обставини відповідно до положень частини четвертої   статті 75     ГПК України не підлягають додатковому доказуванню.
16. Враховуючи положення пункту 10.1 Договору (за відсутності заяв сторін про його припинення), дію останнього було продовжено з 21.07.2019 до 15.07.2020 включно.
17. 03.08.2020 Товариство звернулося до Компанії із заявою №100007.2-Сл-9425-0820 про припинення дії Договору, в якій зазначило, що, беручи до уваги зміст пункту 10.5 Договору, він припинив дію з 13.07.2020 включно і не продовжується (пролонгується на майбутнє, незалежно від моменту отримання цієї заяви). До вказаної заяви позивач також долучив додаткову угоду від 03.08.2020 про припинення Договору та акт приймання-передачі спірного газопроводу.
Відповідач надав відповідь (лист від 13.08.2020 № 50/11-456), у якій зазначив, що, оскільки Товариство продовжує використовувати орендоване майно для проведення своєї виробничої діяльності, такий правочин вважається діючим та продовженим на новий строк, у зв`язку з чим підлягають поверненню без підпису акти приймання-передачі і додаткова угода про припинення дії Договору.
18. Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач зазначає про те, що дії відповідача щодо непідписання акта приймання-передачі орендованого майна та додаткової угоди про припинення дії Договору є неправомірними; такі дії відповідача є зловживанням своїм правом, яке полягає у невиконанні положень пункту 2.4 Договору.
19. Товариство є оператором газорозподільної системи на території Житомирської області.
20. Виходячи з предмета Договору, позивач, діяльність якого безпосередньо стосується експлуатації трубопроводів, відноситься до суб`єктів правового регулювання                    відносин у галузі трубопровідного транспорту, визначених          статтею 5 Закону України "Про трубопровідний транспорт".
21. Відповідно до частини другої  статті 10 Закону України "Про природні монополії"  суб`єкти природних монополій не можуть вчиняти дії, які призводять або можуть призвести до неможливості виробництва (реалізації) товарів, щодо яких здійснюється регулювання відповідно до цього  Закону, або до заміни їх іншими товарами, не однаковими за споживчими характеристиками.
22. Відповідно до пункту 1.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу (затверджені          постановою НКРЕКП від 16.02.2017 №201; далі - Ліцензійні умови) ці Ліцензійні умови є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з розподілу природного газу (далі - господарська діяльність з розподілу природного газу, ліцензована діяльність).
Пунктом 1.3 Ліцензійних умов передбачено, що газорозподільна система ліцензіата - об`єкти газорозподільної системи, що          на законних підставах перебувають у власності чи користуванні здобувача ліцензії/ліцензіата          (у тому числі на праві господарського відання, користування, експлуатації, управління на підставі договору управління активами, укладеного з Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів) та знаходяться в межах місць провадження господарської діяльності.
23. Отже, правовою підставою здійснення ліцензованої діяльності для оператора газорозподільної системи є наявність документів, що підтверджують перебування на законних підставах у власності чи користуванні здобувача ліцензії об`єктів газорозподільної системи, зокрема і спірного газопроводу.
24. Крім того, частинами четвертою та п`ятою           статті 9 Закону України "Про трубопровідний транспорт"                    визначено, що взаємовідносини суб`єктів, яким передано в управління об`єкти трубопровідного транспорту, що проходять в одному технічному коридорі або перетинаються, здійснюються на основі договорів; підприємства, установи та організації, що експлуатують трубопроводи, які підпорядковані різним відомствам, але розташовані в одному технічному коридорі,     повинні узгодити умови їх експлуатації.
Таким чином, законодавцем передбачено вимогу щодо обов`язковості укладення договору при будь-яких різновидах експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту. А згідно із          статтею 2 цього Закону          систему трубопровідного транспорту становлять як магістральні трубопроводи, так і промисловий трубопровідний транспорт, до якого належать газопроводи високого тиску та     підвідні газопроводи.
25.Судами попередніх інстанцій встановлено,  що через спірний газопровід отримують природний газ три населенні пункти: село Гулянка, село Бондарівка, село Горщик. Спірний газопровід до села Гулянка Коростенського району Житомирської області є безальтернативним засобом переміщення природного газу до вказаних населених пунктів.
26.  14.08.2020 філія "Центр метрології та газорозподільних систем" акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" направила до товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор ГТС України" запит щодо звернень від Товариства за період липень - серпень 2020 року на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор ГТС України" з приводу припинення транспортування обсягів природного газу чи їх суттєвого зменшення, згідно з вимогами пункту 12 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС, по об`єктах газорозподільних систем, власником яких є відповідач, зокрема і щодо спірного газопроводу, стосовно чого товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор ГТС України" листом від 02.09.2020 №ТОВВИХ-20-9998 повідомило філію "ЦМГС" НАК "Нафтогаз України" про те, що відповідне звернення з приводу припинення транспортування обсягів природного газу чи їх суттєвого зменшення від Товариства не надходило.
З цього вбачається, що Товариство продовжує використовувати спірний газопровід, власником якого є відповідач, для здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу та отримання прибутку.
27. Відтак з матеріалів справи вбачається, що орендоване майно - спірний газопровід використовувався і продовжує використовуватися Товариством як оператором газорозподільної системи у процесі здійснення ліцензованої діяльності з розподілу природного газу з метою забезпечення безперебійного та безаварійного постачання природного газу споживачам Житомирської області.
28. Не заперечуючи факт експлуатації спірного газопроводу, позивач вважає, що взаємовідносини між ним та відповідачем стосовно технічного обслуговування спірного газопроводу на даний час є врегульованими договором на експлуатацію, який позивач вважає укладеним разом з протоколом розбіжностей.
У той же час відповідач заперечує укладання з позивачем договору на експлуатацію.
29. При розгляді господарської справи № 906/107/18 (за позовом Компанії до акціонерго товариства "Житомиргаз" про визнання договору на експлуатацію укладеним у редакції наданій Компанією) з`ясовано:
- на виконання рішення правління Компанії від 12.05.2016 Філією «ЦМГС» НАК «Нафтогаз України» був розроблений та направлений     листом від 11.01.2018 №50/12-28 акціонерному товариству "Житомиргаз" проект договору на експлуатацію в двох примірниках, з метою його укладення;
- цей проект договору у пунктах 1.1, 1.2 передбачав, що предметом даного договору є надання акціонерному товариству "Житомиргаз" в експлуатацію для використання в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу на платній основі належних власнику (Компанії) об`єктів газорозподільних систем (перелік яких зазначається в додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною), які підключені (приєднані) безпосередньо до мереж оператора газотранспортної системи або газовидобувного підприємства, чи до газорозподільних мереж акціонерного товариства "Житомиргаз", перебувають у зоні його ліцензованої діяльності та використовуються для забезпечення розподілу природного газу споживачам;
- перелік майна згідно з додатком 1 до договору на експлуатацію був такий: "Підвідний газопровід до с. Федорівка", "Підвідний газопровід до с. Івашківка", "Підвідний газопровід до котельні Білилівської загальноосвітньої школи", "Підвідний газопровід до с. Немиренці", "Газопроводи в с. Ужачин", "Газопроводи мікрорайону Чолівка в м. Коростень Житомирської області", "Газопровід від ГРС с. Бабичівка до ГГРП смт. Червоноармійськ". Таким чином, у вказаному переліку був відсутній спірний газопровід;
- 29.01.2018 на адресу Філії "ЦМГС" НАК "Нафтогаз України" від акціонерного товариства "Житомиргаз"          надійшов лист від 23.01.2018 №Zh007.2-JIB-882-O118 з Договором на експлуатацію, підписаний та скріплений печаткою          з протоколом розбіжностей до нього;
- серед істотних змін до проекту договору на експлуатацію, отриманого від Компанії, акціонерне товариство "Житомиргаз" у протоколі розбіжностей запропонувало додати до переліку майна, що передається останньому, і спірний газопровід;
- Компанія, не погоджуючись із пропозиціями акціонерного товариства "Житомиргаз", викладеними у протоколі розбіжностей, у березні 2018 року звернулася до господарського суду Житомирської області з позовом про укладення договору в редакції Компанії;
-     тобто Компанія у 20-денний строк з дня отримання протоколу розбіжностей передала спір на вирішення суду згідно з вимогами частини сьомої    статті 181 Господарського кодексу України;
- ухвалою господарського суду Житомирської області від 18.03.2018 у справі №906/107/18 було відкрито провадження з розгляду зазначеного спору;
- рішенням господарського суду Житомирської області від 13.06.2018, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.09.2018, у справі №906/107/18 у вказаному позові відмовлено у зв`язку з тим, що, на думку суду, визнання укладеним спірного договору, обов`язковість укладення якого не передбачена законом, суперечить загальним засадам цивільного законодавства про свободу договору та не ґрунтується на вимогах законодавства;
- постановою Верховного Суду від 16.07.2019 вищезазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №906/107/18 скасовані, а ця справа була направлена на новий розгляд до господарського суду Житомирської області;
- під час нового розгляду справи № 906/107/18 Компанія подала заяву про відмову від позову, зважаючи на зміни у законодавстві, а саме прийняття нової редакції          статті 181 Господарського кодексу України, яка не містить вимоги щодо складання протоколу розбіжностей та порядку судового врегулювання відповідного спору;
- ухвалою господарського суду Житомирської області від 20.08.2020, залишеною без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 06.10.2020, у справі №906/107/18 прийнято відмову Компанії від позову про визнання договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об`єктів укладеним, а провадження у справі №906/107/18 закрито.
30. Враховуючи наведені законодавчі зміни до          статті 181 Господарського кодексу України, відмова Компанії від позову у справі № 906/107/18 не призвела до автоматичного укладання договору на експлуатацію в редакції, запропонованій акціонерним товариством "Житомиргаз" у протоколі розбіжностей до цього договору.
31. З огляду на законодавчо визначений обов`язок позивача як          оператора ГРС на укладення з відповідачем як власником газової мережі (спірного газопроводу), одного з чотирьох договорів, що передбачені пунктом 2 розділу ІІІ "Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи" Кодексу ГРС, він не позбавлений права звернутися в порядку          статті 187 Господарського кодексу України          до суду з відповідним позовом про укладення одного з чотирьох зазначених вище договорів. При цьому, враховуючи зазначені в цій статті положення, днем укладення такого договору буде вважатися день набрання чинності рішенням суду, якщо цим рішенням суду не буде визначено інше. Тобто у такому випадку усі розбіжності щодо істотних умов договору повинні бути вирішені в судовому порядку при розгляді спору про укладення договору, укладення якого є обов`язковим на підставі закону.
32. Таким чином, договір на експлуатацію на час вирішення вказаного спору про розірвання договору оренди укладено не було.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання сторонами умов вказаного договору на експлуатацію, починаючи з 2018 року по теперішній час.
Отже, Договір для позивача є законною підставою користування спірним газопроводом з метою розподілу природного газу.
33. Матеріали справи не містять доказів наявності іншого укладеного між сторонами договору, який би встановлював правомірність володіння та користування (експлуатації) на законних підставах позивачем спірного газопроводу.
Позивач у встановлений пунктом 5.6 Договору строк орендоване майно відповідачу не повернув та продовжує його використовувати для здійснення своєї господарської діяльності з розподілу природного газу та отримання прибутку.
Оскільки орендар не повернув орендоване майно орендодавцю та продовжив користування ним, відповідач, враховуючи положення          статті 764 Цивільного кодексу України, обґрунтовано вважає Договір діючим та продовженим на новий строк.
Розірвання договору оренди суперечить приписам          статті 10 Закону України "Про природні монополії", оскільки такі дії призводять або можуть призвести до неможливості здійснення ліцензійної діяльності на території, де знаходиться газорозподільна система відповідача, зокрема спірний газопровід. У випадку розірвання Договору у позивача зникнуть правові підстави для користування спірним газопроводом відповідача. Такі дії можуть призвести до припинення розподілу природного газу до села Гулянка, села Бондарівка, села Горщик, які отримують природний газ через спірний газопровід.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
34. Згідно з приписами статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу. 
Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

35. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.
35.1. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Виходячи з положень зазначеної норми, касаційний перегляд може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного в постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
35.2. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 зі справи № 233/2021/19.
Так, Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові задля юридичної визначеності в застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Верховний Суд зазначає, що для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається, а судом вона (норма права) застосована без урахування такого висновку.
35.3. Проаналізувавши висновки, що викладені в постановах Верховного Суду в справах, на які посилався скаржник, суд касаційної інстанції вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами в справі, що розглядається, враховуючи таке.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі, суди попередніх інстанцій зазначили, що: Договір для позивача є законною підставою користування спірним газопроводом з метою розподілу природного газу; матеріали справи не містять доказів наявності іншого укладеного між сторонами договору, який би встановлював правомірність володіння та користування (експлуатації) на законних підставах позивачем спірного газопроводу; позивач у встановлений пунктом 5.6 Договору строк, орендоване майно відповідачу не повернув та продовжує його використовувати для здійснення своєї господарської діяльності з розподілу природного газу та отримання прибутку;  оскільки орендар не повернув орендоване майно орендодавцю та продовжив користування ним, відповідач, враховуючи положення          статті 764 Цивільного кодексу України, обґрунтовано вважає Договір діючим та продовженим на новий строк; розірвання Договору суперечить приписам          статті 10 Закону України "Про природні монополії", оскільки такі дії призводять або можуть призвести до неможливості здійснення ліцензійної діяльності на території, де знаходиться газорозподільна система відповідача, зокрема спірний газопровід; у випадку розірвання Договору у позивача зникнуть правові підстави для користування спірним газопроводом відповідача, а такі дії можуть призвести до припинення розподілу природного газу до села Гулянка, села Бондарівка, села Горщик, які отримують природний газ через спірний газопровід.
35.4. Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №925/916/17, від 16.07.2019 у справі №906/107/18, від 05.02.2019 у справі №910/20897/17, від 26.07.2022 у справі №911/1068/21, є безпідставними, оскільки: 

35.4.1. У справі № 925/916/17 розглядалися позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі філії "Центр метрології та газорозподільних систем" публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до публічного акціонерного товариства "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз"  про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об`єктів на запропонованих позивачем як власником об`єктів газорозподільних систем умовах, викладених у прохальній частині позовної заяви.

Зокрема, у зазначеній справі  розглядався спір щодо укладення договору експлуатації газорозподільних мереж на умовах, що були розроблені Компанією, затвердженні рішенням правління та передбачали платне користування майном Компанії. У протоколі розбіжностей публічне акціонерне товариство "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" запропонувало здійснити експлуатацію газопроводів безоплатно, однак Компанія не погодилася з такими умовами, зважаючи на неефективність такого використання майна.  
Справа № 925/916/17 розглядалася судами неодноразово, але не була розглянута по суті у зв`язку із заявою Компанії про  залишення позовної заяви без розгляду. 
35.4.2. Скаржником хибно зазначається у касаційній скарзі про неврахування судами попередніх інстанцій висновків у справі №906/107/18, оскільки зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається посилання попередніми судовими інстанціями на вказану справу. Про що зазначено у пункті 29 цієї ухвали.
35.4.3. У справі № 910/20897/17 розглядалися позовні вимоги публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України  про визнання укладеною додаткової угоди від 02.10.2017 до договору № 31/03 від 12.11.2012 "Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва" щодо його приведення до вимог примірного договору експлуатації газорозподільних систем та їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 95 (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 №     188), у редакції Міненерговугілля з урахуванням змін, викладених у протоколі розбіжностей ПАТ "Луганськгаз" від 10.10.2017.

Тобто предметом розгляду у справі № 910/20897/17 було укладення додаткової угоди до договору щодо експлуатації газорозподільних систем, власником яких є держава; вказана справа не містить судового рішення у правовідносинах, подібних до тих, що мають місце в даній справі, оскільки правовідносини щодо державного майна регулюються спеціальним законодавством, яке відмінне від того, що регулює правовідносини сторін у даному спорі. 

35.4.4. У справі № 911/1068/21 розглядалися позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ФМ С Є ДЕСНА" до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" про визнання недійсним рішення комісії, яке оформлене протоколом від 01.04.2021.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим,  що відповідачем, а саме комісією було прийнято рішення про задоволення акта про порушення від 08.05.2020 № 2836 та нарахування вартості необлікованого обсягу природного газу, яке викладено у протоколі від 01.04.2021 з розгляду актів про порушення вимог Кодексу газорозподільних систем. Одночасно позивач вважав спірне рішення протиправним, посилаючись на пункт 8 глави 4 розділу 11 Кодексу газорозподільних систем, з огляду на те, що саме позивачем було викликано відповідача для усунення витоку газу, і тому, на думку позивача, процедура, передбачена главою 11 Кодексу газорозподільних систем, у даному випадку не застосовується. 
35.5. Отже, у справі, що розглядається, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 31.05.2019 у справі №925/916/17, від 16.07.2019 у справі №906/107/18, від 05.02.2019 у справі №910/20897/17, від 26.07.2022 у справі №911/1068/21,  проте встановлені судами фактичні обставини у зазначених справах та у справі, яка переглядається, є різними; хоча й за схожого правового регулювання спірних правовідносин з тим, що має місце в цій справі, але у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах за змістовним критерієм. 
35.6. У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та у справах №925/916/17, №906/107/18, №910/20897/17, №911/1068/21, на які посилається скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятої у справі постанови, є подібними.
36. Верховний Суд вважає за необхідне відзначити, що доводи касаційної скарги стосуються питань, пов`язаних із встановленням обставин справи та з оцінкою доказів у ній,  що не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту", повноваження якого визначені у статті 300 ГПК України.
Перевірка відповідних доводів (аргументів) перебуває поза визначеними цією статтею межами розгляду справи судом касаційної інстанції. 
37. За таких обставин доводи скаржника про неврахування   судами попередніх судових інстанцій у розгляді справи відповідних висновків Верховного Суду є безпідставним, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у зазначених постановах Верховного Суду стосується правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі                                     №  910/12821/20. 
Тобто наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження.
38. У розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.
Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.
Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України"). 
У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 
Верховний Суд виходить з того, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, адже повноваження Верховного Суду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі в касаційній скарзі з огляду на підставу оскарження скаржником не зазначено й не обґрунтовано.
У справі ЄСПЛ "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод            (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.
До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.
Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.
Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").
39. За наведених обставин згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 зі справи № 910/12821/20, оскільки після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України Судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою  акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на рішення господарського суду міста Києва від 10.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 зі справи № 910/12821/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                      В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                      І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                                       І. Колос