УХВАЛА

20 березня 2023 року 
м. Київ

cправа №914/2289/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пєскова В.Г.

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Львівській області

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023
у складі колегії суддів: Гриців В.М. (головуючий), Зварич О.В., Бонк Т.Б.
та на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2022  
у складі судді Чорній Л.З.
у справі № 914/2289/21
про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

15.09.2021 ухвалою Господарського суду Львівської області відкрито провадження у справі № 914/2289/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено арбітражного керуючого Липського Сергія Івановича керуючим реструктуризацією боржника.
13.10.2021 Головне управління Державної податкової служби у Львівській області звернулося до суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника (із урахуванням уточнення кредиторських вимог від 11.02.2022), в якій просив визнати грошові вимоги у розмірі 40 430,85 грн, у тому числі: 37 788,74 грн - єдиний внесок, нарахований по спрощеній системі основного платежу за період 2017 по 2020 рік включно, що підтверджується інтегрованими картками платника податків по вказаному платежу; 1 239,38 грн - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням від 01.04.2020 № 0039974-5105-1350; 1 402,73 грн - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується податковим повідомленням-рішенням від 07.06.2021 № 0664011-2407-1350. 
19.05.2022 ухвалою Господарського суду Львівської області заяву Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про визнання кредиторських вимог задовольнив частково. Визнано грошові вимоги Головного управління Державної податкової служби у Львівській області до фізичної особи ОСОБА_1 в розмірі 2 642,11 грн, які підлягають внесенню до другої черги реєстру вимог кредиторів. В решті задоволення заяви про визнання кредиторських вимог - відмовлено. 
07.02.2023 постановою Західного апеляційного господарського суду у справі №914/2289/21 ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2022 залишено без змін. 
27.02.2023 (згідно з відміткою на поштовому конверті) Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2022 у справі № 914/2289/21 в частині відмови у задоволенні зави Головного управління Державної податкової служби у Львівській області з кредиторськими вимогами щодо єдиного внеску на суму 37 788,74 грн; постановити нове рішення, яким задовольнити заяву Головного управління Державної податкової служби у Львівській області з кредиторськими вимогами до ОСОБА_1 в повному обсязі.
02.03.2023 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г. (суддя-доповідач), суддів: Банаська О.О., Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.
08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 №  460-ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 287 ГПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). 
Тобто процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Разом з цим скаржнику необхідно чітко вказати:
- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;
- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;
- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.
Скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, так як в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності". 
При цьому, слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. 
Обґрунтовуючи подібність правовідносин як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями. 
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, судам нижчих інстанцій результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності", що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
У даному випадку, перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що Головним управлінням Державної податкової служби у Львівській області у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження зазначено пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Однак, скаржником у касаційній скарзі не зазначено постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому у касаційній скарзі також чітко не зазначено порушення яких саме норм матеріального та/або норм процесуального права припустився суд апеляційної інстанції та в чому конкретно полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваної постанови.
Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України. 
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
З огляду на викладене, касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2022 у справі № 914/2289/21 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої касаційної скарги,   який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: зазначити постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, а також чітко зазначити порушення яких саме норм матеріального та/або норм процесуального права припустився суд апеляційної інстанції та в чому конкретно полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права Західним апеляційним господарським судом при прийнятті постанови від 07.02.2023 у справі № 914/2289/21.
При цьому Суд звертає увагу, що уточнену редакцію касаційної скарги, подану на виконання приписів цієї ухвали, необхідно також надіслати іншим учасникам справи, надавши Суду докази такого надіслання.
Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.05.2022 у справі № 914/2289/21 залишити без руху.
2. Надати Головному управлінню Державної податкової служби у Львівській області строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. 
3. Роз`яснити Головному управлінню Державної податкової служби у Львівській області, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Верховного Суду                                                                      В. Пєсков