УХВАЛА

24 лютого 2023 року 
м. Київ

cправа №  926/2117/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз"
на    рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.08.2022 (суддя Проскурняк О.Г.)
та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023 (колегія суддів: Малех І.Б., Гриців В.М., Зварич О.В.)
у справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз"
до Акціонерного товариства "Укрпошта" в особі Чернівецької дирекції
про стягнення 7 926,35 грн,
В С Т А Н О В И В:
1.          Господарський суд Чернівецької області рішенням від 10.08.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023, в задоволенні позовних вимог відмовив.
2.          07.02.2023 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.08.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
3.          Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
4.          Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
5.          Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
6.          Відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
7.          У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).
8.          Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
9.          Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у справах з ціною позову, що не перевищує п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
10.          Скаржник оскаржує судові рішення, якими вирішено спір про стягнення 7 926,35 грн, а тому вони не підлягають касаційному оскарженню. 
11.          Скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес, а також скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним рішенням, при розгляді іншої справи (підпункти "а", "б" та "в" п.2 ч.3 ст.287 ГПК). Однак, такі твердження скаржника належним чином не обґрунтовані.
12.          Обґрунтовуючи фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики скаржник, із посиланням на ч.4 ст.236 ГПК (щодо необхідності врахування висновків Верховного Суду), стверджує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених ним у постанові від 22.05.2018 у справі №916/1881/17.
13.          Наведене твердження фактично є обґрунтуванням такої підстави касаційного оскарження, як застосування норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, що передбачена п.1 ч.2 ст.287 ГПК.
14.          Фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики може мати спірне правове питання, яке тривалий час неоднаково вирішується судами. При цьому, скаржник не наводить жодних аргументів, які б свідчили про неоднозначність правозастосовчої практики саме у питанні застосування норм, зазначених ним у касаційній скарзі нормативних актів. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.
15.          Виняткове значення справи та значний суспільний інтерес скаржник обґрунтовує тим, що результат розгляду цієї справи Верховним Судом буде впливати на аналогічні суспільно-правові відносини між скаржником та іншими споживачами Чернівецької області, а також на аналогічні суспільно-правові відносини між іншими операторами ГРМ України та споживачами. Фактично скаржник стверджує, що перегляд цієї справи дозволить правильно, на його думку, вирішувати спори з ідентичними обставинами.
16.          Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для скаржника та / або становить значний суспільний інтерес. 
17.          Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним. Незгода із судовим рішенням не свідчить про винятковість справи, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача / відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
18.          Твердження скаржника що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, останній не обґрунтовує посиланням на те, про які саме обставини йдеться та у якій саме справі такі обставини потребують спростування. 
19.          Верховний Суд дослідив та оцінив ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. З урахуванням цього, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для скаржника та становить значний суспільний інтерес. Скаржник також не довів ту обставину, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.
20.          Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
21.          Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст17 Закону  "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
22.          Таким чином законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
23.          При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
24.          Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
25.          Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
26.          Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
27.          Оскільки касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів а), б), в), г) п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК, колегія суддів вважає, що скаржником не дотримано умову допуску цієї справи до касаційного оскарження.
28.          З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз" на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.08.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023 у справі №926/2117/22, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
29.          Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає залишенню без розгляду, оскільки суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №926/2117/22 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз" на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.08.2022 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                      О. Кібенко

Судді                                                                                          С. Бакуліна

                                                                                          В. Студенець