ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року 
м. Київ

cправа №  910/15364/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Ярітенко О.В.,

представників учасників справи:
позивача - державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» -  Синьоока Г.І. (в порядку самопредставництва),
відповідача - приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»     - Яковченко Р.Г., адвокат (довіреність від 06.01.2023                     № 06/01-18),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»     (далі - Товариство)   
на рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2022 (суддя                   Плотницька Н.Б.)
та постанову  Північного  апеляційного господарського суду від 02.11.2022 (головуючий суддя: Агрикова О.В., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.)
у справі №910/15364/20   
за позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Підприємство)
до  Товариства
про стягнення 9 933 151,83 грн.

1.     ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
Підприємство звернулося до суду з позовом до Товариства  про стягнення з останнього 10 132 186,34 грн. - 3% річних та 6 156 111,85 грн. інфляційних втрат. 
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 17.04.2019 № 0063-01012/21-150-08-19-00025 про врегулювання небалансів електричної енергії (далі - Договір).
Короткий зміст судових рішень 
Рішенням господарського суду міста Києва від 22.03.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства на користь Підприємства в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 10 132 186, 34 грн. - 3 % річних, 6 156 111, 85 грн. інфляційних втрат,                  244 324, 47 грн. судового збору. 
Постановою Верховного Суду від 21.12.2021 у справі № 910/15364/20 касаційну скаргу Товариства задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 у справі № 910/15364/20 скасовано в частині задоволення позовних вимог про стягнення 10 132 186,34 грн. 3% річних та в частині розподілу судових витрат у справі, справу в цих частинах передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва, в іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 у справі                  № 910/15364/20 залишено без змін. 
Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 22.03.2021 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2021 року у справі № 910/15364/20 в частині задоволення позовних вимог про стягнення                     10 132 186, 34 грн. - 3% річних та в частині розподілу судових витрат у справі, та передаючи справу в цих частинах на новий розгляд до господарського суду міста Києва, Верховний Суд вказав, що суди попередніх інстанцій визнали обґрунтованим та арифметично вірним здійснений відповідачем розрахунок 3% річних, не врахувавши при цьому правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.06.2018 року у справі № 922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу.
Під час нового розгляду позивач надав пояснення по суті заявлених позовних вимог з урахуванням  висновків, викладених у постанові Верховного суду від 21.12.2021 року, до яких надав розрахунок, проведений без врахування дати фактичної сплати суми заборгованості, розмір 3 % річних становить                         9 933 151,83 грн.  Виходячи зі змісту позовної заяви та вказаних пояснень позивача, а також співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції прийняв останні пояснення, як заяву про зменшення позовних вимог в частині заявлених вимог про стягнення 3 % річних.
Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.2022, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2022 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Товариства на користь Підприємства в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»  9 933 151,83 грн.   3 % річних  та 247 310 грн. судового збору.
Судові рішення мотивовано тим, що за результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення процентів річних встановлено, що розмір процентів річних, перерахований у відповідності до приписів чинного законодавства та в межах визначеного судом періоду прострочення з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.06.2018 року у справі № 922/1008/16, є арифметично вірним, тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 9 933 151,83 грн. підлягають задоволенню за розрахунком позивача. Також суди відхилили посилання відповідача на те, що позивач не надав підтверджень щодо отримання відповідачем надісланих йому рахунків, оскільки ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено направлення рахунків у інший спосіб, а тому суди визнали належним їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Товариство зазначає, що судові рішення попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить Суд судові рішення попередніх інстанцій скасувати в частині задоволення позовних вимог на суму 1 830 693,84 грн., ухвалити у зазначеній частині нове рішення про відмову у позові.    
2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилається на:
- пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17; 
- пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, стосовно пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307  (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) відповідно до якого оплата платіжного документа з банківського рахунку АР (адміністратора розрахунків, відповідача) на банківський рахунок учасника ринку (позивача) здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка; проте у своїх розрахунках 3% річних та інфляційних втрат позивач вказував не день направлення рахунка позивачем, а день його розміщення (формування) відповідачем у системі управління ринком (програмно-інформаційний комплекс Market Management System, MMS) з урахуванням пунктів 1.11.1, 1.11.8 глави 1.11 розділу І, пункту 5.13.10 глави 5.13 розділу V Правил ринку; позивач безпідставно збільшував період «прострочення»; проте з такою позицією позивача фактично погодилися суди в оскаржуваних рішенні та постанові, помилково тлумачачи норму пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, і як наслідок, застосували норму частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, що не підлягала застосуванню щодо такого збільшеного періоду.  
Зокрема скаржник вважає, що перебіг чотириденного строку оплати не може початись до направлення позивачем відповідачу такого розрахунку і не може вважатися пропущеним, відповідно, відсутні підстави для сплати 3% річних та інфляційних втрат згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України. Отже, скаржник вважає, що у складеному позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат  вказані дати, що не відповідають датам листів, відповідно до яких позивачем буди направлені відповідачу рахунки, у зв`язку з чим безпідставно збільшено період прострочення оплати. 
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу Підприємство зазначає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними та обґрунтованими, постановленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному з`ясуванні всіх обставин справи, які були доведені належними, допустимими та достовірними доказами, повністю відповідають встановленим обставинам справи та просить: касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення; оскаржувані судові акти - без змін; судові витрати покласти на Товариство.
3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Відповідно до умов укладеного Підприємством в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» (далі - учасник ринку, СВБ) та Товариством (далі - оператор системи передачі, ОСП) на підставі заяви Підприємства в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» Договору:
- цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії учаснику ринку, у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому (пункт 1.1);
- сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ (пункт 1.2);
- СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи (пункт 1.3);
- ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (далі - Правила ринку; пункт 1.4);
- вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратором розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством (пункт 2.1);
- порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (пункт 2.2);
- при невиконанні або неналежному виконанні умов цього Договору сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором, Правилами ринку, Кодексом системи передачі, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 309, Законом та чинним законодавством України (пункт 3.1);
- ОСП зобов`язаний проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку (пункт 3.3);
- виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору (пункт 5.1);
- подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку (пункт 5.6);
- цей договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру(пункт 9.1).
Судами також встановлено що у пункті 1.1.1 Правил ринку визначено, що ці Правила визначають порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.
Відповідно до пункту 1.1.2 Правил ринку система управління ринком - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.
У пункті 1.1.4 Правил ринку викладено значення таких скорочень, що застосовуються в цих Правилах, а саме: АР - адміністратор розрахунків; СВБ - сторона, відповідальна за баланс; ОСП - оператор системи передачі.
Відповідно до пункту 1.11.1 Правил ринку за допомогою системи управління ринком здійснюється управління всіма процесами, зокрема, виконанням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів.
Система управління ринком забезпечує: 1) прогнозування загального навантаження; 2) проведення аукціонів на придбання ДП; 3) повідомлення результатів аукціонів на ДП; 4) адміністрування графіків виробництва/ споживання; 5) подання пропозицій на балансуючу електричну енергію; 6) проведення розрахунків за небаланси електричної енергії; 7) видачу ОСП команд з балансування в режимі реального часу ППБ; 8) проведення розрахунків на ринку (виконання всіх розрахункових процесів), включаючи адміністрування остаточних позицій СВБ та розрахунку розмірів дебетів/кредитів рахунків учасників ринку; 9) обмін інформацією з учасниками ринку і функціонування необхідних баз даних; 10) ведення реєстрів учасників ринку з можливістю зазначення відповідних ролей; 11) інтерфейс і зв`язок з програмним забезпеченням РДН і ВДР, якими управляє ОР; 12) інтерфейс і зв`язок з системою прогнозування виробництва електричної енергії з ВДЕ, що продають електричну енергію гарантованому покупцю за "зеленим" тарифом, що працює в режимі, близькому до реального часу, управління якою здійснює гарантований покупець; 13) адміністрування комерційного обліку; 14) інтерфейс з системою диспетчерського управління і збору даних (SCADA); 15) інтерфейс та зв`язок з платформою моніторингу Регулятора; 16) інтерфейс та зв`язок з платформою прозорості ENTSO-E.
Пунктом 1.11.8 Правил ринку визначено, що АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком.
Згідно з пунктом 5.13.10 Правил ринку АР використовує систему розрахунків за небаланси електричної енергії для проведення відповідних розрахунків, дебетувань/кредитувань ринкових рахунків СВБ для платежів і зборів при розрахунках за небаланс. Система розрахунків за небаланси електричної енергії є частиною системи управління ринком та містить інформацію про ринкові рахунки СВБ.
Відповідно до пункту 7.3.1 Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.
На виконання умов Договору позивач продав, а відповідач купив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з 01.03.2020 по 31.05.2020, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором, які (акти) були складені 31.03.2020, 30.04.2020 та 31.05.2020.
У свою чергу, адміністратор розрахунків сформував у системі управління ринком рахунки за небаланси електричної енергії за Договором за ІІІ декаду березня 2020 року, за І декаду квітня 2020 року, за ІІ декаду квітня 2020 року, за ІІІ декаду квітня 2020, за І декаду травня 2020 року, за ІІ декаду травня 2020 року, за ІІІ декаду травня 2020 року, а також позивачем надсилалися відповідні рахунки із супровідними листами.
Згідно з пунктами 7.6.3, 7.6.4 Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох банківських днів з дати направлення платіжного документа. Оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.
У розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного Договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.
Звертаючись з даним позовом до суду позивач стверджував, що відповідач       прострочив здійснення оплати таких рахунків, у зв`язку з чим йому нараховано 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення.
Як вже було зазначено вище, направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність дослідження розрахунку 3% річних з врахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.06.2018 року у справі № 922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу.
Під час нового розгляду позивачем було подано пояснення з урахуванням обставин зазначених у постанові Верховного Суду від 21.12.2021  у даній справі, зокрема, позивач подав розрахунок 3% річних без включення дня фактичної сплати суми заборгованості відповідно до якого просив стягнути з відповідача 9 933 151, 83 грн.  
Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у розмірі 9 933 151,83 грн. є арифметично правильними та підлягають задоволенню.
Посилання відповідача на те, що позивач не надав підтверджень отримання відповідачем надісланих йому рахунків судом відхилені, адже ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено направлення рахунків у інший спосіб, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) адміністратором розрахунків у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Предметом касаційного перегляду є судові рішення попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог на суму 1 830 693,84 грн. з якою скаржник не згоден, тому просить Суд в цій частині судові рішення скасувати та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.  Такі ж самі вимоги відповідача були предметом перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному суді.
Скаржник вважає, що перебіг чотириденного строку оплати не може початись до направлення позивачем відповідачу такого розрахунку і не може вважатися пропущеним, відповідно відсутні підстави для сплати 3% річних та інфляційних втрат згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України. Отже, скаржник вважає, що у складеному позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат  вказані дати, що не відповідають датам листів, відповідно до яких позивачем були направлені відповідачу рахунки, у зв`язку з чим безпідставно збільшено період прострочення оплати. В іншій частині судові рішення попередніх інстанцій жодною із сторін спору не оскаржуються.
В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилався, зокрема, на  відсутність висновку Верховного Суду  щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, стосовно пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку  (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) відповідно до якого оплата платіжного документа з банківського рахунку АР (адміністратора розрахунків, відповідача) на банківський рахунок учасника ринку (позивача) здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка; проте у своїх розрахунках 3% річних та інфляційних втрат позивач вказував не день направлення рахунка позивачем, а день його розміщення (формування) відповідачем у системі управління ринком (програмно-інформаційний комплекс Market Management System, MMS) з урахуванням пунктів 1.11.1, 1.11.8 глави 1.11 розділу І, пункту 5.13.10 глави 5.13 розділу V Правил ринку; позивач безпідставно збільшував період «прострочення»; проте з такою позицією позивача фактично погодилися суди в оскаржуваних рішенні та постанові, помилково тлумачачи норму пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, і як наслідок, застосували норму частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, що не підлягала застосуванню щодо такого збільшеного періоду.  
Стосовно наведених доводів касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.
Так,  відповідно до пункту 2.1 Договору вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР (адміністратором розрахунків) для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством.
Пунктом 5.1 договору передбачено, що виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку та згідно з умовами договору.
У пункті 1.2.1 глави 1.2 Правил ринку передбачено, що платіжний документ - рахунок, сформований адміністратором розрахунків учаснику ринку щодо оплати ним або адміністратором розрахунків своїх фінансових зобов`язань, що виникли в результаті участі на ринку електричної енергії такого учасника ринку.
Згідно із пунктом 7.3.1 глави 7.3 Правил ринку АР на щоденній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.
Пунктом 5.13.10 цих же Правил ринку передбачено, що АР використовує систему розрахунків за небаланси електричної енергії для проведення відповідних розрахунків, дебетувань/кредитувань ринкових рахунків СВБ для платежів і зборів при розрахунках за небаланс. Система розрахунків за небаланси електричної енергії є частиною системи управління ринком та містить інформацію про ринкові рахунки СВБ.
Відповідно до пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VI Правил ринку   оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох банківських днів з дати направлення рахунка.
Судами встановлено, що у Системі розрахунків за небаланси електричної енергії  АР розмістив відомості щодо обсягу та вартості небалансів електричної енергії за ІІІ декаду березня 2020 року, за І декаду квітня 2020 року, за ІІ декаду квітня 2020 року, за ІІІ декаду квітня 2020, за І декаду травня 2020 року, за ІІ декаду травня 2020 року, за ІІІ декаду травня 2020 року, що має бути сплачена зі сторони відповідача на користь СВБ (позивача), а також позивачем надсилалися відповідні рахунки із супровідними листами. 
Судами встановлено, що відповідач прострочив здійснення оплати таких рахунків. При цьому, судами зазначено, що оскільки встановлено прострочення відповідачем оплати рахунків за небаланси електричної енергії, то частина друга  статті 625 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню до даних правовідносин.
Направляючи дану справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав на необхідність дослідження розрахунку 3% річних з врахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.06.2018 року у справі № 922/1008/16 стосовно того, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у відповідний період часу.
На виконання вказівок Верховного Суду суди здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних на суму 9 933 151, 83 грн. дійшли висновку, що розрахунок є арифметично правильним та здійснений з урахуванням правового висновку Верховного Суду  викладеного у справі № 922/1008/16 (день фактичної оплати боргу не включається у період прострочення) відповідно, вимоги позивача  підлягають задоволенню.
Як свідчать матеріали справи питання правомірності обчислення строку для розрахунків з дня розміщення (формування) рахунку відповідачем у системі управління ринком вже досліджувалось, зокрема, Верховним Судом у постанові від 21.12.2021 у цій самій справі та  Судом зазначено таке:
«У розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється адміністратором розрахунків через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії (пункт 13 постанови).
Враховуючи пункт 7.6.4 Правил ринку, колегія суддів зазначає, що строк на оплату платіжного документа здійснюється протягом чотирьох днів з дати направлення рахунків АР у Системі (пункт 14 постанови).
Посилання відповідача на те, що позивач не надав підтверджень отримання відповідачем надісланих йому рахунків судом відхилені, адже ані Правилами ринку, ані умовами договору не передбачено направлення рахунків у інший спосіб, а тому суд вважає належним їх направлення (формування) адміністратором розрахунків у системі розрахунків за небаланси електричної енергії (пункт 15 постанови)».
Верховний Суд враховує, що такий самий підхід щодо визначення моменту відліку строку на оплату платіжного документа у відповідності до пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, був застосований судами і у постанові від 01.06.2022 зі справи № 910/11109/21, постанові від 13.09.2022 зі справи             № 910/8901/20, постанові від 18.10.2020 зі справи № 910/6578/21, від 08.11.2022 зі справи № 910/21124/20, правовідносини у якій є подібними за об`єктом спору та за змістовним критерієм до тих, що виникли у справі, яка розглядається. 
З огляду на вищевикладене, Суд не вбачає в аргументах касаційної скарги підстав для надання іншого висновку та відступу від вже сталої сформованої практики Верховного Суду з цього питання та вважає, що зазначені доводи скаржника  зводяться передусім до заперечень встановлених судами обставин щодо періоду прострочення оплати за Договором, тобто, доводи відповідача стосовно штучного збільшення заборгованості спрямовані на переоцінку обставин даної справи.
У доводах касаційної скарги скаржник також посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи,  що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/22858/17. 
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.09.2022 у справі                        № 910/22858/17 зокрема зазначила, що норми ГПК України не поділяють висновків Верховного Суду щодо застосування норм права на ті, що викладені у постановах, якими справу направлено на новий розгляд, та ті, що викладені у постановах, якими завершений розгляд справи. Подібний підхід також відсутній у судовій практиці. Кожна постанова Верховного Суду в силу частини третьої статті 317 ГПК України є остаточною і оскарженню не підлягає, а якщо в ній викладені висновки щодо застосування норми права, то такі висновки підлягають врахуванню іншими судами при вирішенні подібних спорів.
Скаржник стверджує, що апеляційний суд фактично застосувавши положення частини четвертої статті 236 ГПК України, помилково обґрунтовував свою позицію посиланням на постанови Верховного Суду, жодна з яких не містила висновків щодо застосування норм права.
Проте, Суд відхиляє зазначені аргументи скаржника, оскільки при розгляді даної справи, суди попередніх судових інстанцій на виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у цій самій справі, здійснили перевірку наданого розрахунку позивача 3% річних та дійшли висновку, що розрахунок відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеного у справі № 922/1008/16 (день фактичної оплати боргу не включається у період прострочення). Також суди попередніх судових інстанцій вірно врахували позицію Верховного Суду  щодо визначення моменту відліку строку на оплату платіжного документа у відповідності до пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку, пославшись на постанову від 13.09.2022 у справі № 910/8901/20 з чим погоджується колегія суддів, оскільки в зазначеній справі Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до апеляційного суду, зазначив саме про те, що судом апеляційної інстанції не був врахований висновок, викладений у постановах Верховного Суду у справах № 910/15364/20 та № 910/11109/21 щодо порядку застосування  пункту 7.6.4 глави 7.6 розділу VII Правил ринку в частині визначення відліку строку на оплату платіжного документу  з моменту формування такого документу у системі  MMS, правовідносини  у яких є подібними до тих, що виникли у справі, яка розглядається.
Таким чином з зазначеного вбачається, що під час нового розгляду суди попередніх судових інстанцій у справі № 910/15364/20 правомірно врахували судову практику Верховного Суду, що не суперечить висновкам, викладеним у справі  № 910/22858/17, на яку здійснює своє посилання скаржник у доводах касаційної скарги.
Отже, аргументи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження. 
Касаційний господарський суд також зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано. 
Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Верховний Суд з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи, викладені у касаційній скарзі не отримали свого підтвердження під час касаційного провадження, у зв`язку з чим підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій - відсутні.
Судові витрати
З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника - приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2022  та постанову  Північного  апеляційного господарського суду від  02.11.2022   зі справи № 910/15364/20   - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       І. Колос

Суддя                                                                                                       І. Бенедисюк 

Суддя                                                                                                     Т. Малашенкова