УХВАЛА

28 лютого 2023 року 
м. Київ

cправа №  902/83/22 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,
розглянувши матеріали касаційної скарги заступника керівника Рівненської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.09.2022
постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023
у справі за позовом керівника Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Козятинської міської ради (далі - Рада) та Північного офісу Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба)
до Управління житлово-комунального господарства Козятинської міської ради (далі - Управління), фізичної особи - підприємця Завальнюка Ігоря Васильовича (далі - ФОП Завальнюк І. В.)
про визнання недійсним рішення від 26.08.2021 про визнання переможцем закупівлі, визнання недійсним договору підряду № 1 від 06.09.2021, визнання недійсною додаткової угоди від 03.12.2021 № 1, визнання недійсною додаткової угоди від 30.12.2021 № 2,

ВСТАНОВИВ:
Керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Ради та Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Управління, ФОП Завальнюка І. В., у якій просив: 
- визнати недійсним рішення уповноваженої особи Управління, оформлене протоколом від 26.08.2021, про визнання ФОП Завальнюка І. В. переможцем закупівлі № UА-2021-07-30-000955-а;
- визнати недійсним договір підряду № 1 від 06.09.2021, укладений між Управлінням та ФОП Завальнюком І. В., з капітального ремонту дорожнього покриття та тротуару з влаштуванням велодоріжки по вул. Куликівського в м.Козятин Вінницької області;
- визнати недійсним додаткову угоду від 03.12.2021 № 1 до договору підряду №1 від 06.09.2021, укладену між Управлінням та ФОП Завальнюком І. В.;
- визнати недійсним додаткову угоду від 30.12.2021 № 2 до договору підряду №1 від 06.09.2021, укладену між Управлінням та ФОП Завальнюком І. В.
Позовні вимоги керівник Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області обґрунтував тим, що рішення уповноваженої особи Управління, оформлене протоколом від 26.08.2021, про визнання ФОП Завальнюка І. В. переможцем закупівлі № UА-2021-07-30-000955-а та укладені на його підставі договір підряду № 1 від 06.09.2021 і додаткові угоди до договору не відповідають вимогам Закону України "Про публічні закупівлі". 
Господарський суд Вінницької області рішенням від 02.09.2022 відмовив у задоволенні позову.
Суд першої інстанції зазначив, що прокурор не довів обставин невідповідності ФОП Завальнюка І. В. кваліфікаційним критеріям, а його тендерної пропозиції -умовам тендерної документації. Також прокурор не довів інших підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.
Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 13.01.2023 залишив без змін рішення суду першої інстанції.
14.02.2023 заступник керівника Рівненської обласної прокуратури за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.09.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняте нове рішення про задоволення позову.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: Рогач Л. І. - головуючої, Краснова Є. В., Мачульського Г. М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2023.
24.02.2023 заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з клопотанням про долучення до касаційної скарги платіжного доручення № 190 від 17.02.2023 про сплату 19 848,00 грн судового збору за подання касаційної скарги. 
Перевіривши дотримання форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Верховний Суд встановив таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Отже, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень у випадках, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:  
пункт 1 - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах; 
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік випадків касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.
Отже, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для подання касаційної скарги.
Тобто процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про те, неправильного застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди попередніх інстанцій в ухваленні оскаржуваних судових рішень, та чітко визначати конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, із вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, з одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які при цьому неправильно застосовані судом.
Скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1- 4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому разі буде порушено принцип "правової визначеності". 
Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це насамперед формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування усіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із вказівкою на обставини, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи при цьому судам попередніх інстанцій результату вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності" - одного із фундаментальних аспектів верховенства права, та гарантією розумної передбачуваності судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги згідно з нормами законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
Підставою подання касаційної скарги заступник керівника Рівненської обласної прокуратури зазначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що суд прийняв рішення без урахування правових позицій суду касаційної інстанції щодо необхідності повного, всебічного дослідження доказів із забезпечення реалізації принципу змагальності та застосування статей 5, 16, 22, 31 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині невідповідності тендерної пропозиції учасника, якого визнано переможцем торгів, кваліфікаційним критеріям, установлених замовником, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 913/140/21, від 19.04.2022 у справі № 640/20549/19, від 14.07.2022 у справі № 640/2727/20, від 23.04.2020 у справі № 160/5735/19, від 19.05.2022 у справі № 200/11480/20-а, від 03.10.2019 у справі № 910/2122/19, від 03.12.2021 у справі № 906/1061/20, від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц.
Крім того, заступник керівника Рівненської обласної прокуратури вважає, що суд апеляційної інстанції порушив статті 13, 76, 79, 86, 236 ГПК України. Також скаржник зазначає, що постанова КМУ № 207 від 03.03.2020 "Про внесення змін до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки" не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Водночас колегія суддів зазначає, що заступник керівника Рівненської обласної прокуратури не обґрунтовує зазначеного у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для подання касаційної скарги. 
При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретну підставу.
За таких обставин ця касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.
За змістом абзацу 2 частини п`ятої статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду у цій справі за апеляційною скаргою першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури.
Водночас до Верховного Суду з касаційною скаргою у цій справі звернувся заступник керівника Рівненської обласної прокуратури - Романчук П. І., надавши до касаційної скарги копію наказу Рівненської обласної прокуратури №1125к від 02.11.2020 про призначення його на відповідну посаду.
Згідно з підпунктом 11.2 пункту 11 наказу Генерального прокурора № 389 від 21.08.2020 "Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді" підрозділам представництва в суді та іншим підрозділам обласних прокуратур відповідно до їхньої компетенції забезпечувати участь у розгляді справ у місцевих господарських та адміністративних, апеляційних судах за їх місцезнаходженням, місцевих загальних судах у справах за власними позовами (заявами).
Так, відповідно до пункту 8.6. цього Наказу касаційні скарги на судові рішення, у тому числі на ухвали процесуального характеру, які за законом можуть бути оскаржені, подавати керівникам, першим заступникам, заступникам керівників обласних прокуратур, працівники яких брали участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, зокрема й у справах за позовами прокурорів обласних і окружних прокуратур інших регіонів та у справах, у які прокурором прокуратури іншого регіону здійснено вступ.
Однак колегія суддів зазначає, що заступник керівника Рівненської обласної прокуратури не надав доказів того, що Рівненська обласна прокуратура брала участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, для усунення недоліків касаційної скарги заступникові керівника Рівненської обласної прокуратури необхідно надати касаційну скаргу в новій редакції (з урахуванням вимог частини другої статті 287 та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України), у якій за необхідності зазначити та належним чином обґрунтувати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга. Також заступникові керівника Рівненської обласної прокуратури необхідно надати докази, що підтверджують його право звертатися з касаційною скаргою у цій справі.
З огляду на те що касаційна скарга підлягає залишенню без руху до усунення її недоліків, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження Верховний Суд буде розглядати після усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області від 02.09.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2023 у справі №902/83/22 залишити без руху. 
2. Встановити заступникові керівника Рівненської обласної прокуратури строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 та всім іншим учасникам справи, додавши до заяви докази такого направлення, а також докази отримання цієї ухвали суду.
4. Роз`яснити заступникові керівника Рівненської обласної прокуратури, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі №902/83/22 вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              Л. Рогач