УХВАЛА

13 березня 2023 року 
м. Київ

cправа №  917/393/21 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Вронської Г.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Обслуговуючого кооперативу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

на рішення  Господарського суду Полтавської області 
у складі судді: Киричук О.А.
від 22.09.2022

та постанову Східного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Шевель О.В., Крестьянінов О.О., Фоміна В.О.
від 24.01.2023

за позовом Фізичної особи-підприємця Тодорюк Тетяни Миколаївни
до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"
про визнання недійсним протоколу

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Тодорюк Тетяна Миколаївна (далі - Позивач) звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - Відповідач ) про визнання недійсним протоколу №00002775 засідання комісії Комсомольської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 05.01.2021.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 у справі №  917/393/21, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів мотивовано тим, що факт порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії ( далі - ПРРЕЕ) доведений належними доказами, які Позивачем не спростовані, тому підстав для визнання недійсним протоколу № 00002775 засідання комісії Комсомольської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" від 05.01.2021 по розгляду Акта про порушення ПРРЕЕ, донарахування Позивачу в порядку п 8.4.10 ПРРЕЕ за період з 08.05.2019 до 07.05.2020 1 034 064,08 грн необлікованої активної електричної енергії та 24 478,20 грн реактивної електричної енергії відсутні. 

Постановою Верховного Суду від 21.12.2021 скасовано рішення Господарського суду Полтавської області від 22.06.2021 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2021 у справі № 917/393/21, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не надали повної та всебічної оцінки як доводам Позивача щодо помилковості встановлення Відповідачем способу визначення потужності, так і доказам, зокрема акту про порушення в частині незастосування способу, визначеного у підпункті 2 пункту 8.4.10 ПРРЕЕ. Крім того, Суд зазначає, що важливим є дослідити, чи було та яким чином встановлено Відповідачем факт неможливості визначення показів унаслідок недопуску представників оператора системи на свою територію для перевірки інформації щодо сумарної максимальної потужності струмоприймачів або відмови споживача від вимірювання струму навантаження електроустановки при підключенні всіх наявних струмоприймачів на повну потужність, внаслідок чого він обраховував відповідну потужність з огляду на встановлений у договорі показник. 

За результатами нового розгляду справи рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.09.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2023, позов задоволено повністю. Визнано недійсним протокол №00002775 засідання комісії Комсомольської філії АТ "Полтаваобленерго" від 05.01.2021 з розгляду Акта про порушення споживачем ПРРЕЕ. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 2270,00 грн, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн та витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4540,00 грн.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивоване тим, що   підтвердження неможливості   застосування способу визначення потужності, визначеного у підпункті 2 пункту 8.4.10 ПРРЕЕ, Відповідач послався на заяви свідків, які при первісному розгляді справи надані не були. Додані Відповідачем заяви свідків подані з порушенням строку, визначеного для подання доказів, при цьому, клопотання про відновлення строку для подання таких доказів Відповідачем не надано. Крім того, в акті про порушення Відповідач не зафіксував факт неможливості визначення показів унаслідок недопуску представників оператора системи на свою територію для перевірки інформації щодо сумарної максимальної потужності струмоприймачів або відмови споживача від вимірювання струму навантаження електроустановки при підключенні всіх наявних струмоприймачів на повну потужність.

22 лютого 2023 року Відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.09.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2023. 

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд встановив, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 ГПК України.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1,4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У касаційній скарзі Відповідач зазначив, що необхідно відступити від висновку щодо застосування підпункту 4 пункту 8.4.10.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії викладеного у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №908/2797/21.

Проте Відповідач, посилаючись на необхідність відступлення від висновку щодо застосування підпункту 4 пункту 8.4.10.3 Правил роздрібного ринку електричної енергії, викладеного у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №908/2797/21, не обґрунтовує зазначене у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, Суд зазначає, що Відповідач повинен чітко зазначити сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

У касаційній скарзі Відповідач зазначив, що суди першої апеляційної інстанції неправильно застосували пп 8.4.10.2 ПРРЕЕ за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Проте, Відповідач, посилаючись на неправильне застосування пп 8.4.10.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, не обґрунтовує зазначене у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, у касаційній скарзі Відповідач зазначає, що  суди попередніх інстанцій не надали належну оцінку доводам Позивача чим порушили норми процесуального права та принцип рівності всіх учасників судового процесу. 

Однак Суд зазначає, що Відповідач зазначаючи вищевказану підставу не посилається на відповідну норму процесуального права та не обґрунтовує зазначене у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач звернувся з позовною заявою у 2021 році, предметом якої є вимога немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року встановлений у розмірі 2 270,00 грн. 

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, при зверненні з касаційною скаргою судовий збір підлягав оплаті у сумі 4 540,00 грн, а саме 2 270,00 грн * 200 %, де 2 270,00 грн - розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак Відповідач до касаційної скарги не додав доказів сплати судового збору у справі №917/393/21, а додав докази сплати судового збору за номером справи №917/1569/21 про що Верховний Суд склав акт №29.1-08/78 від 22.02.2023.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі має бути чітко зазначено вимоги особи, яка подає скаргу.

В свою чергу, з огляду на те, що суд, як державний орган, відповідно до вимог статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями статті 308 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;

6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

Аналіз положень статті 308 ГПК України дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

Касаційна скарга Відповідача цим вимогам не відповідає, оскільки в її резолютивній частині зазначено альтернативні вимоги, які суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами її перегляду.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, Відповідачу необхідно усунути недоліки поданої ним касаційної скарги шляхом викладення касаційної скарги у новій редакції з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства та подати Суду докази оплати судового збору у сумі 4 540,00 грн. 

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Комсомольської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення  Господарського суду Полтавської області від 22.09.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2023 у справі №917/393/21 залишити без руху.

2. Надати Відповідачу строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто Відповідачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач                                                                                            Г. Вронська