УХВАЛА

13 березня 2023 року 
м. Київ

cправа №  902/278/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс"
на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.08.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс"
до Вапнярської селищної ради
про визнання договору оренди землі укладеним в редакції орендаря,

ВСТАНОВИВ:
17.01.2023 до Касаційного господарського суду через систему "Електронний суд" подано касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.08.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у справі № 902/278/22.
Викладене у касаційній скарзі клопотання про поновлення строку на подання вказаної касаційної скарги обґрунтоване отриманням оскаржуваної постанови апеляційного суду 23.12.2022 електронною поштою, у зв`язку з чим строк на оскарження закінчився 12.01.2023, однак 09.01.2023 представник скаржника захворів на коронавірус, що зумовило самоізоляцію всього адвокатського об`єднання, де він є заступником керуючого партнера, та є поважною причиною пропуску строку подання скарги.
Ухвалою Касаційного господарського суду від 07.02.2023 вищевказана касаційна скарга була залишена без руху на підставі частини третьої статті 292 ГПК України, надано скаржникові строк для усунення зазначених в ній недоліків шляхом надання суду заяви про поновлення строку касаційного оскарження з наведенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів в підтвердження поважності причин пропуску встановленого строку.
Наведені скаржником підстави поновлення строку касаційного оскарження у вказаній ухвалі визнані судом неповажними, оскільки не подано доказів в підтвердження поважності причин пропуску встановленого строку касаційного оскарження, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Копію зазначеної ухвали направлено скаржнику за вказаною у касаційній скарзі адресою та вручено 13.02.2023, що підтверджується повернутим до суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
23.02.2023 до Касаційного господарського суду через систему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків касаційної скарги у справі № 902/278/22, до якої додано, зокрема, копію наказу Адвокатського об`єднання "Легаллітіс" про перехід його працівників у режим віддаленої роботи з 09.01.2023 до 15.01.2023 та викладено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження з наведенням аналогічних підстав для його розгляду з зазначенням того, що з цих же підстав було відкладено розгляд справи у Касаційному господарському суді 10.01.2023 за участю представника Войцехівського О. В., який є заступником керуючого партнера цього ж адвокатського об`єднання.
За змістом частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд касаційної інстанції, у кожному конкретному випадку повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.
Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.
Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
У поданій заяві про усунення недоліків касаційної скарги заявник зазначає підстави для поновлення пропущеного строку оскарження аналогічні тим, які викладені у касаційній скарзі, проте належних доказів у підтвердження викладених підстав та поважності причин пропуску строку, зумовлених обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, не додає, а віддалена форма роботи адвокатського об`єднання, в якому працює представник скаржника, не визнається судом поважною причиною пропуску строку, оскільки вказані обставини не впливають на реалізацію права звернення з касаційною скаргою через систему "Електронний суд", що забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судом та учасниками судового процесу, в якій зареєстровані представники скаржника, про що свідчить їх участь у цій справі як в апеляційній інстанції, так і подання процесуальних документів до касаційного суду.
З викладеного вбачається, що пропуск строку на касаційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулась із касаційною скаргою, могла і повинна була уникнути під час звернення з касаційною скаргою.
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
Сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами, в тому числі правом участі в судовому процесі через самопредставництво та (або) через представника.
З огляду на викладене, Суд вважає за необхідне зазначити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії").
Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
З наведених обставин убачається, що скаржник, будучи обізнаним про судове провадження, не скористався своїм правом на звернення до суду касаційної інстанції в межах строку, визначеного приписами ГПК України, та не навів поважних причин його пропуску.
Подана заява про усунення недоліків касаційної скарги обґрунтована аналогічними підставами поновлення пропущеного строку оскарження, викладеними у касаційній скарзі, без надання відповідних доказів в обґрунтування поважності викладених причин. Натомість інших підстав та доказів поважності пропуску строку скаржник не надав.
Пунктом 4 частини першої статті 293 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Виходячи із викладеного, суд визнав наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а тому відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.08.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у справі            № 902/278/22.
Керуючись статтями 119, 234, 235, 288, 292, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 10.08.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у справі № 902/278/22.
2. Направити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Монополіум Фінанс" копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом із доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Н. О. Волковицька 

Судді                                                                                          С. К. Могил 

О. В. Случ