УХВАЛА

30 січня 2023 року 
м. Київ

Справа №  904/2332/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В.(головуючий), Малашенкової Т.  М. та Селіваненка В. П.,
розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Стенкор" (далі - Товариство)
на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 та 
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2022
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський авіаремонтний завод "Авіакон"
до Товариства 
про стягнення штрафних санкцій у розмірі,

ВСТАНОВИВ:
Товариство 09.01.2023 (згідно з відміткою на конверті) звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення господарського Дніпропетровської області від 23.07.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2022 зі справи №  904/2332/21.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Аналогічне положення закріплено  у частині першій статті 17 ГПК України.
Згідно з частинами п`ятою та сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у даній справі є стягнення штрафних санкцій у розмірі 104  933,06 грн у зв`язку з порушенням строку поставки товару, а, отже, ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ГПК України.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах "а", "б", "в" та "г" цієї ж норми. 
Звертаючись із касаційною скаргою, скаржник зазначає про необхідність  розгляду справи Верховним Судом з посиланням на те, що наразі  у провадженні Верховного Суду є інша справа №  920/575/20, предметом позову в якійєж є стягнення коштів за тим самим договором поставки товару та між тими ж сторонами, а тому, у випадку, якщо за результатом касаційного перегляду вказаної справи будуть скасовані оскаржувані судові рішення, а справу буде направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, скаржник буде позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням у справі №904/2332/20 під час нового розгляду господарським судом справи №920/575/20, оскільки тоді суд першої інстанції буде обмежений встановленими преюдиційними  обставинами у справі №904/2332/21, у зв`язку з чим розгляд цієї справи має виняткове значення для Товариства, що, на думку останнього, підпадає під дію підпунктів "б" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України та може бути підставою для перегляду цієї справи в касаційному порядку.
Однак, наведені скаржником у касаційній скарзі доводи щодо неможливості спростування обставини, встановлених оскарженими судовими рішеннями при розгляді іншої справи, є безпідставними та не можуть  свідчити про наявність виключних обставин для касаційного перегляду цієї справи, оскільки вони (доводи) ґрунтуються на припущеннях скаржника щодо ймовірного скасування судових рішень у іншій справі з направленням останньої на новий розгляд у майбутньому. 
Водночас під час розгляду іншої справи господарський суд самостійно досліджує докази та оцінює обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому навіть наявність преюдиційних обставин, встановлених у рішенні суду при розгляді іншої справи, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. 
Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". 
Разом з тим незгода скаржника із судовим рішенням не свідчить про його незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.
Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.
Водночас Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, тому що в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності". 
Отже, в касаційній скарзі скаржником належним чином не обґрунтовано та не доведено обставин, які можуть бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява                № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява №26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
З урахуванням викладеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у цій справі, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись частиною п`ятою статті 12, статтею 234, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Стенкор" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.07.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2022  зі справи №  904/2332/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                    І. Булгакова

Суддя                                                                                                    Т. Малашенкова  

Суддя                                                                                                    В. Селіваненко