УХВАЛА

20 лютого 2023 року 
м. Київ

cправа №  916/2266/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Суховий В.Г. (головуючий), Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН"  (далі - ПАП   "ДЗВІН", відповідач, скаржник)
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.11.2022 та
постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2023   

у справі № 916/2266/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна"            (далі - ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна", позивач)
до  ПАП  "ДЗВІН"
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 4 967 706,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПАП "ДЗВІН" 08.02.2023 безпосередньо звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.11.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2023    у справі №   916/2266/22; прийняти нове рішення, яким направити зустрічний позов ПАП "ДЗВІН" до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.02.2023 для розгляду касаційної скарги у справі №   916/2266/22 визначено колегію суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.

До Верховного Суду 13.02.2023 надійшло клопотання ПАП "ДЗВІН" про долучення доказів оплати судового збору за подання касаційної скарги. До матеріалів вказаного клопотання додано платіжну інструкцію № 10 від 08.02.2023 на суму 2684,00 грн.

На електронну адресу Верховного Суду 17.02.2023 надійшло клопотання                                         (з використанням ЕЦП) від ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" про визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмову у відкритті касаційного провадження. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки касаційна скарга є необгрунтованою, а правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Одеської області від 16.11.2022, якою повернуто без розгляду зустрічний позов ПАП "ДЗВІН" до ТОВ "Луї Дрейфус Компані Україна" про розірвання договору поставки № К2102/5523 від 03.02.2021, та постанова Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2023   у справі №   916/2266/22, якою залишено без змін вказану ухвалу.

Судові рішення мотивовані тим, що ПАП "ДЗВІН" пропустило визначений статтею 180 ГПК України строк на пред`явлення зустрічного позову, а підстави наведені відповідачем в обґрунтування поважності причин пропуску строку на подання зустрічного позову визнані неповажними, оскільки вони не є об`єктивними і непереборними та не перешкоджали відповідачу звернутись до суду із зустрічним позовом без пропуску строку, встановленого частиною першою статті 180 ГПК України. 

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій під час винесення оскаржуваних судових рішень у даній справі порушено вимоги статей 75, 119 ГПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до наявності об`єктивної неможливості звернутися із зустрічним позовом, з огляду на обставини розташування ПАП "ДЗВІН", збройної агресії російської федерації до України, обставин масованих ракетних обстрілів енергетичної інфраструктури та їх ушкодження, зникнення світла, що є загальновідомими, а тому не потребують доказування в силу частини третьої статті 75 ГПК України. 

Також, скаржник у касаційній скарзі вказує, що звернення із зустрічним позовом та розгляд судом апеляційної інстанції скарги відбулося в межах підготовчого засідання, а повернення позовної заяви з цих підстав позбавило у доступі до правосуддя. 

Дослідивши доводи касаційної скарги ПАП "ДЗВІН" у контексті оскаржуваних судових рішень у даній справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині першій статті 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 3 частини другої статті 46 ГПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

За приписами частини шостої цієї ж статті зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. 

Частиною восьмою статті 165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. 

Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 118 ГПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. 

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.

При цьому, відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.09.2022 про відкриття провадження у справі №   922/1313/21, зокрема було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 

Судами попередніх інстанцій встановлено, що копію ухвали Господарського суду Одеської області від 14.09.2022 отримано ПАП "ДЗВІН" - 23.09.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а, отже, відповідач мав право подати зустрічний позов у строк до 10.10.2022 включно (враховуючи вихідні дні). 

Натомість із зустрічною позовною заявою ПАП "ДЗВІН" звернулося до Господарського суду Одеської області 07.11.2022, тобто з порушенням строку, встановленого ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.09.2022 для подання відзиву на позовну заяву та із пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 180 ГПК України. При цьому, відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову. 

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відмовляючи в поновленні пропущеного строку на звернення з зустрічним позовом, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, визнав наведені                      ПАП "ДЗВІН" причини пропуску строку для подання зустрічної позовної заяви неповажними, оскільки вони не свідчать про об`єктивну неможливість відповідача вчасно реалізувати своє право. 

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не навів жодних об`єктивних обставин, які були викликані введенням воєнного стану та унеможливили вчасне звернення із зустрічним позовом, а саме лише посилання на бойові дії на території України, відсутність протягом тривалого часу електроенергії та зв`язку не являється поважною причиною для поновлення строку на подання зустрічного позову. При цьому, судом першої інстанції встановлено активну участь відповідача у розгляді справи, про що свідчить подання ряд процесуальних документів до справи за період з 20.09.2022. 

Верховний Суд зазначає, що питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних доказів.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених положеннями Господарського процесуального кодексу України. Отже, вирішуючи це питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і залежно від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

При цьому, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №   990/115/22)

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не впливають на законність оскаржуваних судових рішень. Тому відсутні підстави вважати, що судами попередніх інстанцій допущені порушення норм процесуального права.

При цьому, доводи касаційної скарги стосовно того, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних рішень, не враховано, що із зустрічним позовом ПАП "ДЗВІН" звернулося в  межах підготовчого засідання і суд мав можливість поновити строк для надання зустрічного позову, відхиляються судом, оскільки строк для пред`явлення зустрічного позову встановлений законом, не пов`язується з початком розгляду справи по суті та не залежить від стадії підготовчого провадження.

Посилання судів попередніх інстанцій на те, що відповідач мав право подати зустрічний позов у строк до 11.10.2022 включно є помилковим, однак, у даному випадку це не вплинуло на правильність висновків судів щодо порушення відповідачем встановленого строку. 

З огляду на зазначене, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час прийняття оскаржуваних судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАП "ДЗВІН" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.11.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2023    у справі №   916/2266/22 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушення права на захист, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як (самостійного) на загальних підставах.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного агропромислового підприємства "ДЗВІН" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 16.11.2022 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2023    у справі №   916/2266/22.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                                В. Суховий

Судді                                                                                                                             І. Берднік

                                                                                                                                      В. Зуєв