УХВАЛА

09 січня 2023 року 
м. Київ
cправа №  910/20755/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Огороднік К.М., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 (колегія суддів у складі: Шапран В.В. - головуючий, Андрієнко В.В., Буравльов  С.І.) 
та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 (суддя Босий В.П.) 

у справі № 910/20755/21
за позовом Харківського міського центру зайнятості
до Міністерства юстиції України
про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України 19.10.2022 подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2022  разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних судових рішень.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2022 касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху у зв`язку з тим, що скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 288 ГПК України, а підстави про поновлення строку на касаційне оскарження, які наведені у касаційній скарзі визнані судом неповажними; надано скаржнику строк для усунення недоліків, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали. 

Представник Міністерства юстиції України 02.12.2022 отримав ухвалу Верховного Суду від 25.11.2022 про залишення касаційної скарги без руху, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек-номером - 0101617822840. 

Міністерство юстиції України 10.12.2022 подало до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, в якому зазначає про  поновлення строку на касаційне оскарження. 

Суд розглянувши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження, дійшов висновку, що підстави, які наводить у ньому скаржник, не можуть вважитися поважними з огляду на таке.

У вказаному клопотанні скаржник в обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, зазначив, що оскільки справа № 910/20755/21 розглядалась за правилами спрощеного провадження, то скаржник не був обізнаний про час винесення постанови судом апеляційної інстанції, крім того, скаржник зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України  значна частина працівників Міністерства юстиції України вимушені працювати дистанційно поза робочими приміщеннями, військові дії позначились на кількісній характеристиці апарату Міністерства юстиції України, а саме, зменшення фактичної кількості працівників як центрального апарату, так і територіальних органів Міністерства, у зв`язку з чим інформація про існування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у справі № 910/20755/21 могла бути не доведена до відома спеціалістів профільного департаменту. Також скаржник посилається у заяві про усунення недоліків на те, що у письмовій формі оскаржувана постанова апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку направлена скаржнику не була, а Міністерство юстиції України заяву про отримання копії рішення в електронній формі не подавало.  

Частиною першою статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Нормами процесуального закону чітко визначено строки вчинення процесуальних дій, порядок обчислення, початок відліку та їх закінчення. Процесуальні строки є обов`язковими як для суду, так і учасників судового процесу, оскільки визначають, зокрема, час протягом якого має бути вчинено процесуальну дію.
Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених  ГПК України.
Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №910/22695/13).
Відповідно до статей  118,  119 ГПК України  вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №910/15481/17).
Статтями  42,  43 ГПК України  передбачено, що учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень. Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.
Верховний Суд враховує, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції було зареєстровано 17.08.2022 та опубліковано 18.08.2022; повний текст постанови доставлений Міністерству юстиції України  в кабінет електронного суду 19.08.2022 о 14:58, що підтверджується довідкою від 21.11.2022, а отже датою вручення судового рішення є 19.08.2022; звернення з касаційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення;  останній день на звернення з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження сплив 08.09.2022, натомість скаржник не наводить обґрунтованих та поважних причин пропуску цього строку.
Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на частину одинадцяту  статті 242 ГПК України є безпідставним та не впливає на обрахування строку касаційного оскарження, оскільки з 05 жовтня 2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку, у зв`язку з чим, відповідно до частини шостої  статті 6 ГПК України, зокрема,  державні органи  реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі  в обов`язковому порядку.
Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь,  виключно в електронній формі  шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (частина сьома  статті 6 ГПК України).
Відповідно до пункту 2 частини шостої  статті 242 ГПК України  днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.
Посилання скаржника на те, що зменшилась чисельна кількість працівників Міністерства юстиції України і через велике навантаження   інформація про існування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції могла бути не доведена до відома спеціалістів профільного департаменту, внаслідок  чого пропущено строк на касаційне оскарження, не є обґрунтованою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, виходячи з приписів чинного господарського процесуального законодавства.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність. 

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). 

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21.12.2010)

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010).
У справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Нешев проти Болгарії" від 28.10.2004).

За своїм змістом норма про можливість поновлення процесуальних строків є пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 5/452/06).

Отже, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як правова визначеність.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 293 цього Кодексу суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними. 

Міністерство юстиції України у своєму клопотанні не наводить достатніх обґрунтувань пропуску процесуального строку, які можна було б вважати непереборними та пов`язаними з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій (а саме своєчасного подання касаційної скарги у передбачені ГПК України строки), у зв`язку з чим Суд визнає наведені підстави неповажними та відмовляє у задоволенні клопотання.

Частиною третьою статті 292 ГПК України передбачено, що якщо заяву про поновлення строку не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на   постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2022 у справі №910/20755/21.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, 

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/20755/21 за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 24.05.2022.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами надіслати скаржнику. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          В. Картере 

Судді                                                                                                    О. Банасько           

                                                                                                    К. Огороднік