Постанова
Іменем  України      
 
24 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 206/3455/17
 
провадження № 61-9725 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - державне підприємство «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є акціонерне товариство «Українська залізниця»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Дніпровська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у складі судді Маштака К. С. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року державне підприємство «Придніпровська залізниця»               (далі - ДП «Придніпровська залізниця»), правонаступником якого                                 є акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 18 листопада             2004 року серії ЯЯ № 046781, загальною площею 1,6291 га, розташованою             по АДРЕСА_1 , а 01 вересня 2015 року здійснена реєстрація земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та надано витяг від 03 вересня 2015 року № 43250651 про реєстрацію іншого речового права за ДП «Придніпровська залізниця», запис про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 11031356). 
На підставі права постійного користування земельною ділянкою, що перебуває у державній комунальній власності, без встановлення строку, залізницею здійснюється нарахування плати за земельну ділянку, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033. Проте, на цій земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомості, які зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі ухвали Бабушкінського районного суду від 27 квітня 2007 року                                       у справі № 2-2605/2007, якою закрито провадження у справі за позовом останнього до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у зв`язку з визнанням мирової угоди, згідно з якою ОСОБА_2 ,                    як боржник, у рахунок погашення заборгованості у сумі 1 550 000 грн зобов`язувався протягом десяти днів з моменту затвердження цієї мирової угоди судом, передати ОСОБА_1 , як кредитору, за актом приймання передачі                  у власність нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, розташовані                по АДРЕСА_2 . 
21 квітня 2017 року працівниками залізниці виявлено, що ОСОБА_1 , порушивши межі належної залізниці земельної ділянки, самовільно захопив її частину, огородивши парканом, огородженнями, побудувавши прохідну.                    На усні претензії ОСОБА_1 не реагував та відмовлявся від добровільного усунення перешкод у користуванні належною залізниці земельною ділянкою, чим порушено її права. 
З урахуванням викладеного АТ «Українська залізниця» просило суд на підставі положень статті 391 ЦК України, частини другої статті 152 ЗК України зобов`язати відповідача демонтувати за власний рахунок паркан, огородження та будівлю прохідної, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
У лютому 2018 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із зустрічним позовом           до АТ «Українська залізниця», Дніпровської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою, припинення права постійного користування земельною ділянкою та скасування запису про державну реєстрацію іншого речового права. 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що йому відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14 квітня 2009 року                    на праві власності належать будівлі та споруди, розташовані                                 по АДРЕСА_2 , які частково розташовані на земельній ділянці, площею 1,0397 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, яка перебуває у користуванні АТ «Українська залізниця». 
Вважав, що відповідно до положень пункту е) частини першої статті 141 ЗК України наявні правові підстави для припинення права ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», на постійне користування частиною земельної ділянки, на якій розташоване належне йому майно. 
01 вересня 2015 року ДП «Придніпровська залізниця» здійснена реєстрація спірної земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та надано витяг від 03 вересня 2015 року № 43250651 про реєстрацію іншого речового права за підприємством.
23 травня 2017 року за заявою АТ «Українська залізниця» Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради здійснено реєстрацію припинення речового права постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га за ДП «Придніпровська залізниця» та проведено реєстрацію речового права постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033,                 по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 716408512101 за правонаступником - АТ «Українська залізниця», запис про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 20620469) від 26 травня 2017 року. 
Таким чином, Дніпровською міською радою у 2015 та 2017 роках прийнято два неправомірних рішення про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою щодо більшої частини, якої АТ «Українська залізниця»,     на час такої реєстрації, вже втратило право користування на підставі положень ЗК України. Вказаними протиправними діями міської ради порушено його права.
У 2007 році на його звернення про добровільне припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою ДП «Придніпровська залізниця» було відмовлено з посиланням на наявність державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 18 листопада 2004 року серії ЯЯ № 046781.
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                  від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-2016/07 його позов задоволено, визнано за ним право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_2 , які складаються з: нежитлової будівлі засолбази літ. «а-1» з прибудовами літ. «а1-1», «а2-1», загальною площею 1 538 кв. м, навіса літ. «а-1», приямку літ. «а», складу            літ. «в», «в-1», «в1-1», загальною площею 162,1 кв. м, прохідної літ. «д-1», загальною площею 31,7 кв. м, огорожі № 4, № 5, мостіння І, II, а також інженерні та інші комунікації, санітарно-технічні системи та іншу інфраструктуру, вартістю 1 550 000 грн. Зобов`язано ДП «Придніпровська залізниця» погодити встановлення зовнішніх меж земельної ділянки АДРЕСА_2 згідно з технічною документацією виготовленою товариством з обмеженою відповідальністю «Фірмою Геосистема».
Проте вищевказане заочне рішення суду ДП «Придніпровська залізниця»               не виконано, оскільки у підприємства наявний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 18 листопада 2004 року серії ЯЯ № 046781 на всю земельну ділянку, площею 1,6291 га,                               по АДРЕСА_1 , на частині якої розташовано об`єкт                    ДП «Придніпровська залізниця» - «друкарня». 
На підставі прийнятих рішень Дніпровською міською радою, АТ «Українська залізниця» набуло речового права на спірну земельну ділянку без урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття та з порушенням його законних прав та інтересів, як власника будівель і споруд та користувача земельної ділянки. 
З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд: визнати за ним право користування земельною ділянкою, площею 1,0397 га, по фактичному розміщенню нерухомого майна по АДРЕСА_2 ;  припинити право постійного користування земельною ділянкою,                   площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, розташованої  по АДРЕСА_1 , яка належить АТ «Українська залізниця», згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 18 листопада 2004 року серії ЯЯ №046781; скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 20620469) від 26 травня 2017 року, індексний номер 35394246, дата реєстрації 23 травня 2017 року - права постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га, кадастровий номер: 1210100000:09:395:0033,             по АДРЕСА_1 за АТ «Українська залізниця»                                  у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно; скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису про інше речове право 11031356)                   від 03 вересня 2015 року, індексний номер 24135073, дата реєстрації                           01 вересня 2015 року - права постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га, кадастровий номер: 1210100000:09:395:0033, реєстраційний номер об`єкта: 716408512101 за ДП «Придніпровська залізниця»,                              у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2018 року клопотання ДП «Придніпровська залізниця» задоволено, залучено до участі у справі правонаступника ДП «Придніпровська залізниця» -                   АТ «Українська залізниця». Зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня 2020 року у задоволенні позову АТ «Українська залізниця» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ «Українська залізниця» просило зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати за власний рахунок паркан, огородження та будівлю прохідної, які розташовані на земельній                       ділянці, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, яка перебуває                               у користуванні товариства і зареєстровані по АДРЕСА_2 , проте ним не конкретизовано, який саме паркан, огородження та будівлю прохідної необхідно демонтувати, оскільки на вказаній земельній ділянці знаходяться декілька об`єктів нерухомості, у тому числі огорожі № 3,  № 4, будівлі прохідних, ворота, хвіртки та багато прибудов, кожен з яких має своє літерне позначення. Отже, задоволення цих вимог може призвести до порушення прав та інтересів відповідача.
Власником земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033,            по АДРЕСА_1 є держава в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, а тому АТ «Українська залізниця»,                         як землекористувач, не має права вимагати усунення перешкод у користуванні майном на підставі положень статті 391 ЦК України, оскільки товариство                не є власником земельної ділянки. Також, в АТ «Українська залізниця» відсутнє право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування земельною ділянкою шляхом знесення паркану, огороджень та прохідної у порядку, передбаченому положеннями статей 376, 391 ЦК України.
Нерухоме майно, яке просить демонтувати АТ «Українська залізниця», належить на праві власності ОСОБА_1 , а земельна ділянка, на якій знаходяться ці об`єкти нерухомості, належить товариству на праві постійного користування, а тому право власності ОСОБА_1 є превалюючим над правом користування АТ «Українська залізниця». Отже, задоволення цих вимог товариства призведе до порушення принципу непорушності права власності  ОСОБА_1 .
Висновком судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13 січня 2020 року                      № 1638-19 та його доповненнями, наданими у судовому засіданні, встановлено, що в АТ «Українська залізниця» наявна своя прохідна, через яку працівники залізниці мають вільний доступ до його будівель та земельної ділянки, тому товариством не доведено факту протиправних дій відповідача, якими він перешкоджав у розпорядженні майном.
Спірна земельна ділянка фактично використовується та поділена на дві ділянки: ділянка з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та ділянка з будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 . Обидві території благоустроєні та функціонують, де кожна зі своєю проїзною, пропускною системою на територію і режимом роботи. Знесення спірних будівель є крайньою мірою, позивачем не надано доказів технічної можливості демонтажу без пошкодження конструкції споруди ОСОБА_1                  у цілому.
Крім того, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                 від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-2016/07 зобов`язано ДП «Придніпровська залізниця» погодити встановлення зовнішніх меж земельної ділянки АДРЕСА_2 , проте вказане судове рішення ним                    не виконано.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 , то районний суд зазначив, що ним                   не надано доказів звернення до уповноважених органів із відповідними заявами про вирішення питання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, а тому відсутні правові підстави для визнання за ним права користування земельною ділянкою, площею 1,0397 га, по фактичному розміщенню нерухомого майна,                а саме по АДРЕСА_2 . Крім того, згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 13 січня 2020 року № 1638-19 орієнтовний розмір земельної ділянки, на якій розміщено належне ОСОБА_1 нерухоме майно, становить 10 359,5 кв. м (1,03595 га), а тому задоволення вимог про визнання за ОСОБА_1 права користування земельної ділянкою, площею 1,0397 га, по фактичному розміщенню нерухомого майна буде виходити за межі площі земельної ділянки, яка встановлена судовою земельно-технічною експертизою.
Підстави набуття ОСОБА_1 у власність нерухомого майна                                       по АДРЕСА_2 є сумнівними, оскільки рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисники правопорядку» від 05 березня 2009 року у справі № 6-37/09 у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за ним право власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_2 без акту введення їх до експлуатації. Проте згідно з пунктом 7 статті 6 Закону України «Про третейські суди» у Третейського суду відсутні повноваження на розгляд справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                      від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-2016/07 визнано право власності                      за ОСОБА_1 на об`єкти нерухомості, які знаходяться на території Самарського району м. Дніпропетровська, при цьому частиною першою             статті 114 ЦПК України 2004 року перебачено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду                 м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року у справі № 2-2605/2007 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , якою фактично вирішено питання щодо переходу права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на нерухоме майно по АДРЕСА_2 . При цьому предметом позову було стягнення заборгованості за договором позики, а не вирішення питання щодо нежитлових приміщень. Ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року у справі                          № 2-2605/2007 не містить посилань, на підставі яких правовстановлюючих документів нежитлові приміщення, розташовані за вищевказаною адресою, належали на праві власності ОСОБА_2 . При цьому земельна ділянка,                   на якій знаходяться ці нежитлові приміщення, на момент ухвалення судового рішення належала державі. Ухвалою Бабушкінського районного суду                        м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року у справі № 2-2605/2007 вирішено питання щодо переходу права власності на нерухоме майно, яке знаходяться на території Самарського району м. Дніпра, чим порушено вимоги частини першої статті 114 ЦПК України 2004 року щодо територіальної юрисдикції спору. 
Перехід до ОСОБА_1 права власності на частину будівель і споруд, розміщених на спірній земельній ділянці, не може бути правовою підставою для припинення права АТ «Українська залізниця» на постійне користування усією земельною ділянкою площею 1,6291 га. Положення статті 143 ЗК України не передбачають такої підстави для припинення права землекористування в судовому порядку, як набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.
На час набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкти нерухомості стаття 141 ЗК України, на яку він посилався, та інші норми земельного законодавства,                не передбачали такої підстави припинення права користування земельною ділянкою, як набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. 
ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено незаконності набуття у користування ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», спірної земельної ділянки, яку надано у користування підприємству у 2004 році, а ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно у 2007 році. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2021 рокуапеляційні скарги АТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції змінено у частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову АТ «Українська залізниця» та зустрічного позову ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновок суду першої інстанції про те, що АТ «Українська залізниця» є неналежним позивачем            за первісним позовом є передчасним, так як відповідно до частини другої статті 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Проте АТ «Українська залізниця» не конкретизовано, які саме паркан, огородження та будівлю прохідної необхідно демонтувати, оскільки на спірній земельній ділянці знаходяться безліч об`єктів, у тому числі огорожі № 3, № 4, будівлі прохідних, ворота, хвіртки, велика кількість прибудов. Кожен з наявних об`єктів має своє літерне позначення та технічні характеристики. Задоволення первісних позовних вимог, які є неконкретизованими, призведе до неможливості виконання судового рішення або можливого порушення прав та законних інтересів осіб, які не були залучені до участі у справі.
ОСОБА_1 на підставі рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисники правопорядку» від 05 березня 2009 року у справі                 № 6-37/09 належать об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_2 . Вказане рішення Третейського суду у встановленому законом порядку оскаржено не було, а тому ОСОБА_1 є власником вказаних будівель та споруд, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності                  на нерухоме майно від 14 квітня 2009 року. При цьому, земельна ділянка для будівництва та обслуговування нерухомого майна, яке зареєстроване               по АДРЕСА_2 , не виділялася.
Відсутні докази звернення ОСОБА_1 до повноважних органів, зокрема,                    до власника земельної ділянки - Дніпропетровської обласної державної адміністрації із клопотанням щодо вирішення питання про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки. Власником земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033,           по АДРЕСА_1 є держава в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Зустрічний позов ОСОБА_1 про визнання        за ним права користування земельною ділянкою, площею 1,0397 га,                          по фактичному розміщенню нерухомого майна по АДРЕСА_2 не пред`явлено до власника спірної земельної ділянки - Дніпропетровської обласної державної адміністрації.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що вимога ОСОБА_1 про припинення права АТ «Українська залізниця» постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, по АДРЕСА_1 є безпідставною, оскільки зазначена земельна ділянка передана у постійне користування товариству згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 18 листопада 2004 року серії ЯЯ №046781, виданим на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 02 червня 2004 року         № 154/17, які у встановленому законом порядку не оскаржені.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У касаційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить оскаржувані судові рішення у частині вирішення його позову скасувати й передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у задоволенні його зустрічного позову скасувати й ухватили нове рішення, яким задовольнити його зустрічний позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2021 року, від 04 жовтня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 206/3455/17 з Самарського районного суду м. Дніпропетровська.
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційна скарга АТ «Українська залізниця» мотивована тим, що на переданій у користування АТ «Українська залізниця» земельній ділянці розташовано належне ОСОБА_1 нерухоме майно, що чинить товариству перешкоди                      у користуванні нею. У висновку судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз                      від 13 січня 2020 року № 1638-19 зазначено, яке саме нерухоме майно               ОСОБА_1 розташовано на земельній ділянці АТ «Українська залізниця», тому суди дійшли безпідставного висновку про те, що позивачем не конкретизовано позовні вимоги, а саме, які паркан, огородження та будівлю прохідної необхідно демонтувати. Наявність будівель на спірній земельній ділянці, що належать не землекористувачу, само по собі перешкоджає йому                у користуванні такою земельною ділянкою. 
Судами не зазначено, чим підтверджується, що держава реалізує своє право на спірну земельну ділянку саме через Дніпропетровську обласну державну адміністрацію, оскільки Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Ha виконання постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 «Питання ПАТ «Українська залізниця», якою затверджено Статут ПАТ «Українська залізниця», Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення ПАТ «Українська залізниця» та наказу Міністерства інфраструктури України від 09 липня 2014 № 301 «Про заходи щодо реорганізації Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування та інші заходи щодо виконання постанови Кабінету міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та на підставі зведеного переліку земельних ділянок державного підприємства «Придніпровська залізниця», затвердженого 18 серпня 2015 року                 Міністром інфраструктури України, земельну ділянку з кадастровим                                     номером 1210100000:09:395:0033, площею 1,6291 га, розташовану                                  по АДРЕСА_1 включено до Статутного капіталу                         АТ «Українська залізниця» на праві постійного користування. Таким чином, держава через центральний орган виконавчої влади, тобто Кабінет Міністрів України, розпорядилась вказаною земельною ділянкою, яка перебуває                         у державній формі власності. Судами не залучено до участі у справі належного відповідача. 
Касаційна скарга ОСОБА_1  мотивована тим, що відповідно до положень статті 377 ЦК України, статті 120 ЗК України у редакції чинній, на час набуття ним права власності на нерухоме майно, передбачали право на отримання у користування земельної ділянки, на якій розташовані будівлі. Розмір земельної ділянки, на якій розташовані будівлі  ОСОБА_1 ,не погоджений                     з АТ «Українська залізниця», але товариством, як землекористувачем, протягом 14 років не заперечувався факт користування  ОСОБА_1 частиною земельної ділянки, на якій розташовано належне йому нерухоме майно.  
АТ «Українська залізниця» не користується частиною земельної ділянки, на якій розташовані будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , які належать на праві власності  ОСОБА_1 , тому наявні підстави для припинення права постійного користування товариства цією земельною ділянкою на підставі положень пункту е) частини першої статті 141 ЗК України.  
Доводи особи, яка подала відзив 
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу АТ «Українська залізниця», посилаючись на те, що товариство має свою прохідну, через              яку його працівники мають вільний доступ до будівель та земельної ділянки,          а тому АТ «Українська залізниця» належними доказами не доведено вчинення ОСОБА_1  протиправних дій, а саме перешкоджання товариству                          у користуванні земельною ділянкою. Спірна земельна ділянка фактично використовується та поділена на дві ділянки, а саме земельна                                ділянка з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1                    та по АДРЕСА_2 .
У жовтні 2021 року Дніпровська міська радаподала відзив на касаційні скарги АТ «Українська залізниця» та  ОСОБА_1 , посилаючись на те, що спірна земельна ділянка є державною власністю та перебуває у користуванні                  АТ «Українська залізниця», що підтверджується відповідними доказами. Положення статті 92 ЗК України не передбачають набуття права постійного користування із земель державної та комунальної власності унаслідок набуття особою права власності на будівлі і споруди, що розташовані на земельній ділянці, оскільки громадяни набувають право власності, користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ДП «Придніпровська залізниця» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 18 листопада 2004 року,                                серії ЯЯ № 046781, на підставі рішення Дніпропетровської міської ради                 від 02 червня 2004 року № 154/17, відповідно до якого у постійне користування було надано земельну ділянку, площею 1,6291 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням використання земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель хлібзаводу та засолбази (а.с. 6, т. 1).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 26 травня 2017 року право постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, розташованою по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 716408512101, 01 вересня 2015 року зареєстроване за ДП «Придніпровська залізниця» (а.с. 88, т. 2).
Відповідно до копії акту від 21 квітня 2017 року комісією АТ «Українська залізниця» встановлено, що перевірити технічний стан будівлі засолбази та розміщення на території, яка належить згідно з актом залізниці інших забудов не має можливості з причини охорони території (а.с. 7, т. 1).
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року у справі №2-2605/2007 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики визнано мирову угоду наступного змісту: ОСОБА_1 , як кредитор, позивач, та ОСОБА_2 ,                         як боржник, відповідач, уклали цю мирову угоду у справі про наступне:                 (пункт 2 порядок виконання умов мирової угоди) сторони домовились, що боржник (відповідач) у рахунок погашення заборгованості у сумі 1 550 000 грн зобов`язується протягом десяти днів з моменту затвердження цієї мирової угоди судом, передати кредитору (позивачу) за актом приймання передачі                  у власність нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення, розташовані                по АДРЕСА_2 , які складаються з нежитлової будівлі засолбази: літ. «а-1» з прибудовами літ. «а1-1», «а2-1», загальною площею  1 538 кв. м, навісу: літ. «а-1», приямок літ. «а», складу: літ. «в» з прибудовами літ. «в-1», загальною площею 162,1 кв. м, прохідної: літ «д-1», загальною площею 31,7 кв. м, огорожі: № 4, мостіння: І, ІІ, а кредитор (позивач) прийняти це майно, у залік остаточного погашення заборгованості боржника (відповідача) (а.с. 9, т. 1). Ухвала Бабушкінського районного суду                               м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року у встановленому законом порядку не оскаржувалась та набрала законної сили.
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                     від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-2016/07 позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Дніпровська залізниця» про встановлення зовнішніх меж земельної ділянки та визнання права власності на нерухоме майно задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно,               а саме нежитлові приміщення, розташовані по АДРЕСА_2 , які складаються з нежитлової будівлі засолбази: літ. «а-1» з прибудовами літ. «а1-1», «а2-1», загальною площею 1 538 кв. м, навіса:                       літ. «а-1», приямку літ. «а», складу: літ. «в» з прибудовами літ. «в-1», загальною площею 162,1 кв. м, прохідної: літ «д-1», загальною площею 31,7 кв. м, огорожі: № 4, мостіння: І, ІІ, а також інженерні та інші комунікації, санітарно-технічні системи та іншу інфраструктуру, вартістю 1 550 000 грн та зобов`язано                                    ДП «Придніпровська залізниця» погодити встановлення зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 згідно з технічною документацією виготовленою товариством з обмеженою відповідальністю «Фірмою Геосистема» (а.с. 58-60, т. 1). Вказане заочне рішення суду набрало законної сили 31 січня 2008 року.
Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Захисники правопорядку» від 05 березня 2009 року у справі № 6-37/09 у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлі та споруди, а саме                         літ. «а-1» - виробнича будівля, літ. «а1-3» - прибудова 1-3 поверхи, антресоль,                          літ. «а3-1» - прибудова, літ. «а4-1» - прибудова, літ. «а-1» - прибудова,                       п/д літ. «а-1» - підвал, загальної площею 3 089,4 кв. м, літ. «в-1» - склад,                літ. «в1-1» - прибудова, літ. «в-1» - прибудова, літ. «д-1» - прохідна, літ. «ж-1» - підсобна будівля, площею 32,6 кв. м, літ. «з» - ТП (тимчас.), літ. «І» -               ТП (тимчас.) за адресою: АДРЕСА_2 без акту введення до експлуатації (а.с. 92-93, т. 1 ).
14 квітня 2009 року на підставі вищевказаного рішення Третейського суду зареєстровано право власності на будівлі та споруди, які розташовані                     по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухома майно № 22479276 (а.с. 94, т. 1).
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз                  від 13 січня 2020 року № 1638-19 на земельній ділянці, площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, по АДРЕСА_1 , яка належить АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії ДП «Придніпровська залізниця» на праві постійного користування, розташовані наступні нежитлові будівлі та споруди: паркан, огородження і будівля прохідної по АДРЕСА_1 , а саме: виробнича будівля літ. «а-1» з прибудовами літ. «а1-3» (триповерхова), «а3-1», «А4-1» та    «а-1» і підвалом п/д літ. «А-1»; склад (підземне, сховище - експ.) «В-1»                  з двома прибудовами входів «в-1» та «в1-1»; частина будівлі прохідної                          літ. «д-1» (~ 3,2 кв. м); підсобна будівля (маслостанція - експ.) літ. «ж-1»;                  ТП (тимчасова) літ. «3-1»; ТП (тимчасова) літ. «І-1»; ворота № 7 (металева профільований лист, у додатку 6.4 до технічного паспорту з характеристиками дані про огорожу не вказано - експ.); хвіртка № 8 (металева профільований лист, у додатку 6.4 до технічного паспорту з характеристиками дані про огорожу не вказано - експ.); огорожа (з/б плити) № 9 (частина цієї огорожі),           (у додатку 6.4 до технічного паспорту з характеристиками дані про огорожу не вказано - експ.); огорожа № 10 (металева сітка, у додатку 6.4 до технічного паспорту з характеристиками дані про огорожу не вказано - експ.); ворота              № 11 (у додатку 6.4 до технічного паспорту з характеристиками дані про огорожу не вказано - експ.); мостіння І (у додатку 6.4 до технічного паспорту з характеристиками дані про мостіння не вказано - експ.). 
На земельній ділянці, окрім комунікацій підземного прокладання (мережі водопостачання, каналізації та теплопостачання) наявна ділянка теплотраси надземного прокладання у з/б коробі і розташована уздовж (~ 60 м) стіни будівлі з автомобільними боксами іншого підприємства, що безпосередньо межує з досліджуваною ділянкою з кадастровим номером 1210100000:09:395:0033; зі слів присутніх на дослідженні та зовнішніх ознак  ця мережа теплопостачання не працює і виробничими об`єктами                            по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 не використовується.
Враховуючи забудову ділянки (частину території) з будівлями та спорудами              по АДРЕСА_2 технічно можливим є виконання демонтажу паркана, огородження та прохідної, і зокрема огорожі № 5, для користування тільки вільною від забудови частиною земельної ділянки,                 яка безпосередньо примикає до ділянки, на якій розташовані будівлі                      по АДРЕСА_1 , тобто поруч з огорожею № 5, при цьому вид користування та площа повинні бути обґрунтовані відповідними проєктними рішеннями.
Також зазначено, що можливість використання іншими підприємствами та організаціями інших місць вільних від забудови на частині ділянки з будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , та враховуючи: технічні, технологічні, організаційні питання, режими роботи у тому числі пов`язаних з виробничими процесами, санітарними і протипожежними вимогами, питаннями охорони праці та безпеки життєдіяльності, можливого впливу на навколишнє середовище тощо, повинно бути передбачене за відповідно виконаними обґрунтуваннями, погодженими та затвердженими проєктами,           як для підприємства по АДРЕСА_2 , так і підприємства по АДРЕСА_1 .
Площа земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:09395:0033, площею 1,6291 га розташованої по АДРЕСА_1 , що перебуває у користуванні АТ «Українська залізниця», згідно з державним актом на право постійного користування від 18 листопада 2004 року серії ЯЯ №046781, реєстровий номер об`єкта: 716408512101, відповідно до технічної документації із землеустрою та/або схематичного плану земельної ділянки, виготовленої комунальнім підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації», яка фактично використовується підприємством з будівлями та спорудами розташованими по АДРЕСА_2 , і на підставі рішення суду від 05 березня 2009 року (а.с. 92, 93), зареєстрованого  14 квітня 2009 року, реєстраційний номер 16907780 (а.с. 94), які належать                                   на праві власності ОСОБА_1 , орієнтовно складає: 10 359,5 кв. м (1,03595 га) (а.с. 2-48, т. 2).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 26 травня 2017 року за АТ «Українська залізниця» зареєстроване 23 травня 2017 року право постійного користування земельною ділянкою, площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, розташованою по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта: 716408512101, згідно з передавальним актом     ДП «Придніпровська залізниця» від 03 травня 2015 року, виданим Міністерством інфраструктури України (а.с. 87, т. 2).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01 липня 2020 року земельна ділянка,                площею 1,6291 га, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, розташована по АДРЕСА_1 , належить на праві власності                        Державі Україні в особі Дніпропетровської обласної державної                    адміністрації та на праві постійного користування АТ «Українська залізниця» (а.с. 108-110, т. 2).
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційні скарги АТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. 
Спір стосується земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:09:395:0033, розташованої по АДРЕСА_1 , право власності і право користування якою згідно з правовстановлюючими документами вимагає за собою і АТ «Українська залізниця», і  ОСОБА_1 .
Суди відмовили у позові і АТ «Українська залізниця», і  ОСОБА_1 , тим самим спір по суті не вирішили, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
1. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку,             а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно з частинами першою, третьою і п`ятою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
У частинах другій та третій статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
За змістом статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.
Колегія суддів вважає, що особа, яка подає позовну заяву, вправі очікувати                від суду застосування вказаних норм процесуального законодавства, які надають їй право звернення з позовом із можливістю подальшого вирішення процесуальних питань щодо визначення предмета доказування, надання та витребування доказів в установленому порядку.
Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини першої статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина, чи розташовано на переданій                                 у користування АТ «Українська залізниця» земельній ділянці нерухоме майно, належне ОСОБА_1 . 
Суди, відмовляючи у задоволенні позову АТ «Українська залізниця» на вказане уваги не звернули, хоча у справі наявні докази розташування на земельній ділянці товариства нерухомого майна ОСОБА_1 , дійшли передчасного висновку про те, що АТ «Українська залізниця»                              не конкретизовано, які саме паркан, огородження та будівлю прохідної необхідно демонтувати, оскільки належним чином не дослідили доводи товариства про те, що у висновку судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз                            від 13 січня 2020 року № 1638-19 зазначено, яке саме нерухоме майно                    ОСОБА_1 розташовано на земельній ділянці АТ «Українська залізниця».
Відмова у позові з формальних підстав є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. 
Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
У разі, якщо у висновку судової земельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз                            від 13 січня 2020 року № 1638-19 не конкретизовано, яке нерухоме майно                    ОСОБА_1 розташовано на земельній ділянці АТ «Українська залізниця», то суд мав роз`яснити сторонам їх право на звернення з клопотанням про призначення повторної чи додаткової земельно-технічної експертизи. 
Таким чином, суди у порушення вищезазначених положень закону спір                  між сторонами не вирішили, права АТ «Українська залізниця»,                                       як землекористувача, у встановленому законом порядку не захистили,                      не врахували, що наявність будівель на спірній земельній ділянці, які належать не землекористувачу, само по собі перешкоджає йому у користуванні такою земельною ділянкою. 
2. Суди допустили взаємовиключні висновки, які унеможливлюють звернення до суду з іншим позовом, наприклад до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, як ними помилково зазначено, так як у цьому немає потреби, оскільки одночасно зазначено про те, що АТ «Українська залізниця» пред`явило позов до неналежного відповідача, а, по-друге, відмовили в позові АТ «Українська залізниця» по суті позовних вимог, вказавши, що позов                   є необґрунтованим, що само по собі буде створювати преюдиційні обставини. 
Районний суд не взяв до уваги рішення Третейського суду при Асоціації «Захисники правопорядку» про визнання за ОСОБА_1 права власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_2 , пославшись на пункт 7 статті 6 Закону України «Про третейські суди», що є вірним. 
Разом з тим, апеляційний суд безпідставно не погодився з таким висновком, так як рішення третейського суду не оскаржено і зазначив, що на підставі цього рішення за ОСОБА_1 зареєстровано право власності. Також апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 оскаржив рішення Дніпропетровської міської ради від 02 червня 2004 року № 154/17 про надання                                 ДП «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця», у постійне користування земельної ділянки, площею 1,6291 га,              яка розташована по АДРЕСА_1 .
Разом з тим, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого               2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-52 гс 20, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, провадження № 14-125 цс 20, викладено правовий висновок про те, що оскарження відповідних рішення міської ради, свідоцтва не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивача (у разі його наявності), тобто позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушених прав. 
3. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
У порушення наведених норм права суди у позапроцесуальний спосіб (замість оскарження судового рішення у встановленому ЦПК України порядку) критично оцінили і не взяли до уваги, пославшись на припущення, про те,               що сумнівними є як заочне рішення Кіровського районного суду                         м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2007 року у справі № 2-2016/07 через порушення правил територіальної підсудності, так і ухвала                         Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2007 року               у справі № 2-2605/2007 про затвердження мирової угоди. 
Разом з тим після набрання судовим рішенням законної сили воно набуває таких властивостей, як: загальнообов`язковість, незмінність, неспростованість, виключність, преюдиційність та реалізованість. Щодо наведених вище судових рішень, то ці умови законної сили судового рішення            у цій справі є діючими. 
4. Відповідно до частин другої, третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення цивільне процесуальне законодавство не передбачало обов`язкового досудового врегулювання спору перед пред`явленням позову. Такого закону суди не зазначили, проте помилково вказали про те, що позов ОСОБА_1            є передчасним, оскільки він не звертався до відповідних органів влади щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, не звернули уваги на те, що між сторонами виник спір щодо земельної ділянки, наявності приміщень на ній, що унеможливлює вирішення спору у позасудовому порядку, при тому, що кожен зі сторін має правовстановлюючі документи на майно. 
Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних вимог закону                     фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору,  не встановили, виключно на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України, дійшли висновку про відмову у задоволенні як позову              АТ «Українська залізниця», так і зустрічного позову ОСОБА_1 , належним чином не перевіривши наявні у справі докази, подані сторонами.
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, тому судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги акціонерного товариства «Українська залізниця» та ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 серпня            2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 травня                 2021 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Г. В. Коломієць
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець