ПОСТАНОВА
Іменем України

30 вересня 2021 року 

м. Київ
справа №140/2217/19
адміністративне провадження № К/9901/1529/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Кравчука В.М., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.

розглянув у письмовому провадженні 
касаційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.08.2019 (суддя Лозовський О.А.)
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 (колегія у складі суддів Судової-Хомюк Н.М., Святецького В.В., Коваля Р.Й.)
у справі № 140/2217/19
за позовом  ОСОБА_1 
до  Міністерства оборони України
3-тя особа  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. РУХ СПРАВИ

1.          18.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 06.03.2018 внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 №78;
-          зобов`язати вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 06.03.2018, з урахуванням вже проведених виплат, та факту подання усіх документів, передбачених законодавством, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975. 
2.          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.08.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 позов задоволено.
3.          11.01.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства оборони України на вказані судові рішення. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
4.          Ухвалою Верховного Суду від 19.02.2020 відкрито касаційне провадження. 

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.04.2014 №36 був призваний на військову службу по мобілізації на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію». 
6.          У період з 09.05.2014 по 22.05.2014 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в районі її проведення (Донецькій та Луганській областях).
7.          Відповідно до свідоцтва про хворобу від 29.09.2014 № 704, військово-лікарська комісія при в/ч НОМЕР_1 , за результатами проведеного огляду ОСОБА_1 , встановила діагноз за наслідками вогнепального кульового наскрізного поранення верхньої третини лівого стегна та лівої сідниці з вогнепальним крайовим переломом великого вертлюга лівої стегнової кістки, вогнепального, наскрізного кульового поранення м`яких тканин передньої грудної клітини, вогнепальних сліпих, осколкових поранень м`яких тканин лобної ділянки голови, лівої сідниці, стегна, склери лівого ока (22.05.2014) та відносно причинного зв`язку вказала: «захворювання, так, пов`язане із проходженням військової служби».
8.          Наказом командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 29.11.2017 № 262, на підставі наказу командира 51 окремої механізованої бригади від 27.11.2014 № 55-к, старшого солдата ОСОБА_1 , у зв`язку із звільненням з військової служби у запас згідно пункту «б» частини 8 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 29.11.2014 виключено із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до Луцького ОРВК Волинської області.
9.          Із витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 11.09.2015 № 603 видно, що поранення позивача, пов`язані із захистом Батьківщини, постанову ВЛК в/ч НОМЕР_1 про причинний зв`язок захворювання по свідоцтву про хворобу № 704 від 29.09.2014 відмінено.
10.          Згідно із довідкою Волинського обласного бюро МСЕ серії 12ААА № 245027 від 21.09.2015, позивачу встановлено 3 групу інвалідності, причина: «поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини».
11.          Згідно із довідкою Волинського обласного бюро МСЕ серії 12ААА № 759034 від 31.05.2019, позивачу 06.03.2018 встановлено 2 групу інвалідності, причина: «поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини».
12.          14.05.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, з врахуванням виплачених сум, долучивши до заяви пакет документів.
13.          Листом від 23.05.2019 №ВСЗ/669 Волинський обласний військовий комісаріат направив до Департаменту фінансів Міноборони висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , який з 06.03.2018 визнаний інвалідом 2 групи, разом із поданими позивачем документами.
14.          Згідно витягу із протоколу засідання Комісії від 14.06.2019 № 78, Комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги старшому солдату ОСОБА_1 , якого 29.11.2014 звільнено з військової служби та 21.09.2014 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю 3 групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААА № 245027 від 21.09.2015), а 06.08.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 12ААА № 759034 від 06.03.2018).
15.          Вказане рішення мотивоване тим, що зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. У цьому ж рішенні зазначено про виплату позивачу допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності в сумі 206700 грн. 
16.          Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

17.          В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. 
18.          Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на правомірність рішення від 14.06.2019 № 78 про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.
19.          Третя особа – Волинський обласний військовий комісаріат пояснень щодо позову не надавав.

ІV. ОЦІНКИ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

20.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що в силу статті 58 Основного Закону, норма Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ, яка набрала чинності 01.01.2017 не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме зміни групи інвалідності за часовий проміжок з 2015 по 2018 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 06.03.2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
Таким чином, за висновком суду першої інстанції, оскільки позивачу встановлено 2 групи інвалідності, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а її виплата має проводитися з урахуванням раніше виплаченої суми.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

21.          У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами норм матеріального права.
22.          Скаржник наголошує на тому, що позивачу вищу групу інвалідності встановлено через два роки після первинного встановлення інвалідності, тому він не має права на отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Відповідач також посилається на висновок Верховного Суду, зокрема викладений у постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18, згідно якого в особи  відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, оскільки з дня первинного встановлення інвалідності до дня встановлення ІІ групи інвалідності минуло понад два роки.
23.          16.03.2020 представник позивача подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24.          Верховний Суд перевірив правильність застосування судами норм матеріального права у межах доводів касаційної скарги та дійшов таких висновків.
25.          Ключовим питанням у цій справі є право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду органами МСЕК вищої (2) групи інвалідності з 06.03.2018.
26.          Подібні правовідносини були предметом розгляду у Верховному Суді.
27.          Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), від 21.06.2018 (справа №760/11440/17), та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:

«(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після)».

28.          Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив про таке:

« <…> пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.
Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.
Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.
Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно».

29.          Водночас, Верховний Суд у справі №1.380.2019.006957 констатував, що держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання ОГД, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.
30.          Колегія суддів не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається.
31.          Застосовуючи ці висновки до обставин справи, Суд звертає увагу на те, що  за наслідками повторного огляду ІІ групу інвалідності позивачу встановлено з 06.03.2018, а первинно інвалідність 3 групи встановлено з 21.09.2015. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
32.          З огляду на вищезазначене, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
33.          Відповідно до статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
34.          За вказаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.
35.          Рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 351, 356 України, Суд –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №140/2217/19 скасувати.
Ухвалити нову постанову. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
          
Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              Н.В. Коваленко