Постанова
Іменем  України 
 
18 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 725/2151/17
провадження № 61-5928св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю.,                   Тітова М. Ю.,      
                         
учасники справи:
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Чернівецьке комунальне обласне бюро технічної інвентаризації, Відділ з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради,
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кукутя Віталія Йосиповича на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2020 року у складі судді Войтуна О.Б. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Литвинюк І. М.,
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кукутя В. Й. звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації, Відділу з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним, скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва.
На обґрунтування позову зазначила, що 22 березня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони домовились об`єднати свої зусилля, знання та кошти для будівництва і подальшої експлуатації будівлі кафе в комплексі з магазином, за адресою: АДРЕСА_1 . Фінансувати будівництво домовилися в рівних частках та спільно витратити на нього грошові кошти в сумі 360 000,00 дол. США.
ОСОБА_1 повністю виконала умови договору та в період з 22 квітня 2001 року по 06 січня 2004 року внесла у спільну діяльність для фінансування будівництва спільного майна кошти в сумі 310 000,00 дол. США, що підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 та актами приймання-передачі.
Через неналежне виконанням зобов`язань за договором про спільну діяльність з боку ОСОБА_2 спорудження будівлі кафе в комплексі з магазином до цього часу не завершене, а створений внаслідок спільної діяльності об`єкт є об`єктом незавершеного будівництва з готовністю 61%.
Договір про спільну діяльність на даний час не припинений, є чинним та визначає права та обов`язки сторін щодо створеного спільного майна (об`єкта незавершеного будівництва). 
При його укладенні сторони дійшли згоди про те, що їх спільні інтереси перед третіми особами буде представляти ОСОБА_2 , який при веденні спільних справ зобов`язувався виконувати їх добросовісно, порядно, в тому числі при підписанні будь-яких документів, договорів, угод, заяв, що стосуються ведення спільних справ за Договором (пункт 3 Договору).
Свої зобов`язання за договором щодо добросовісного та порядного ведення спільних прав ОСОБА_2 належним чином не виконав. 
31 серпня 2010 року Чернівецьким КОБТІ було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва - будівлю кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою за адресою: АДРЕСА_1 , про що було прийняте відповідне рішення від 31 серпня 2010 року.
Проте, ОСОБА_1 не надавала свого дозволу та згоди на оформлення спільного майна в особисту приватну власність ОСОБА_2 .
Позивачка вважає, що такими діями відповідача порушене її цивільне право (право власності), оскільки спірне майно є спільним, набуте в результаті спільної діяльності та належить на праві спільної власності двом особам.
Враховуючи наведене позивачка просила визнати недійсним та скасувати рішення та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна - тип майна: об`єкт незавершеного будівництва, будівля кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою; реєстраційний номер майна: 31368424; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 ; технічний опис майна: незавершене будівництво будівлі кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою відсоток готовності якого становить 61%; дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 31 серпня 2010 року дата внесення запису: 31 серпня 2010 року, форма власності: приватна; частка власності: 1/1.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2020 року у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив, зокрема,  з того, що ОСОБА_1 не заявляла вимог до належного відповідача                        ОСОБА_3 , який на час розгляду справи та ухвалення судового рішення був власником спірного нерухомого майна.
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням,  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кукутя В. Й. подала апеляційну скаргу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кукутя В. Й. залишено без задоволення, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2020 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
08 квітня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кукутя В. Й. засобами поштового зв`язку подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у вищевказаній справі.
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позов.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.
 
Доводи інших учасників справи
 
30 червня 2021 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Кукутя В. Й., в якому третя особа просить суд вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
23 червня 2021 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 22 березня 2001 року між ОСОБА_1 та                    ОСОБА_2 був укладений договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони домовились об`єднати свої зусилля, знання та кошти для будівництва і подальшої експлуатації будівлі кафе в комплексі з магазином, за адресою: АДРЕСА_1 . Фінансувати будівництво домовилися в рівних частках та спільно витратити на нього грошові кошти в сумі 360 000,00 дол. США.
В силу рішення № 514/14 виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 серпня 2010 року спірному нерухомому майну присвоєно поштову адресу вул. Московської Олімпіади, 3-м, м. Чернівці.
З копії витягу № 27168904 з реєстру прав власності на нерухоме майно ЧКОБТІ від 31 серпня 2010 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7310136600:30:001:0052.
Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно                          № 27168651 від 31 серпня 2010 року, виданого ЧКОБТІ, встановлено, що ОСОБА_2 є власником об`єкту незавершеного будівництва, будівлі кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою на земельній ділянці кадастровий номер 7310136600:30:001:0052 з цільовим призначенням для будівництва кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою за адресою: АДРЕСА_1 .
Підставою реєстрації права власності на даний об`єкт нерухомості є договір оренди землі, укладений 07 червня 2007 року на підставі рішення 16 сесії Чернівецької міської ради V скликання № 302 від 27 квітня 2007 року, зареєстрований в реєстрі департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин за № 3769 від 07 червня 2007 року; додатковий договір до договору оренди землі від 14 травня 2010 року; дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області № 242/10 від 19 липня 2010 року; рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 07 червня 2007 року.
На виконанні Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ перебувало виконавче провадження № 49618470 на виконання виконавчого листа                      № 2-287/12, виданого 09 грудня 2015 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у сумі 2 446 781,00 грн.
Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кирстюка Д. І. від 04 травня 2018 року виконавчі провадження № 48828397, № 49618470, № 50499061 було об`єднано у зведене виконавче провадження № 56325043.
Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кирстюка Д. І. від 12 лютого 2020 року                      ВП № 61181885 до зведеного виконавчого провадження № 56325043 було приєднано виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 725/4652/19 від 29 січня 2020 року про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційних втрат у розмірі             933 274,51 грн та 3% річних у розмірі 219 881,43 грн.
14 листопада 2019 року на замовлення Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області в особі старшого державного виконавця Кирстюка Д. І. було складено звіт № 2019110090, згідно якого визначено ринкову вартість незавершеної будівництвом будівлі кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , в розмірі 3 928 892,00 грн.
22 листопада 2019 року державним виконавцем до державного підприємства «Сетам» було надіслано заявку № 2019110090 на реалізацію зазначеного майна.
Як вбачається з копії протоколу проведення електронних торгів № 4644990 07 лютого 2020 року електронні торги з реалізації лоту № 401387 незавершеного будівництва будівлі кафе в комплексі з магазином по продажу запчастин та автомийкою, загальною площею 1050,10 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
З протоколу проведення електронних торгів № 469316 вбачається, що електронні торги 11 березня 2020 року з реалізації зазначеного вище майна за ціною 2 750 224,40 грн не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
17 березня 2020 року стягувач ОСОБА_3 звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці із заявою про передачу йому майна в рахунок погашення боргу. 
27 березня 2020 року старшим державним виконавцем Кирстюком Д. І. у виконавчому провадженні № 49618470 було винесено постанову про передачу незавершеного будівництва будівлі кафе в комплексі із магазином по продажу запчастин та автомийкою, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , на загальну суму 2 750 224,40 грн стягувачу ОСОБА_3 в рахунок погашення бору.
Згідно акту від 27 березня 2020 року про передачу майна стягувачу зазначене вище майно у рахунок погашення боргу за виконавчим листом № 2-287/12 від 09 грудня 2015 року передано стягувачу ОСОБА_3 у власність.
Наведені обставини також встановлені постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 725/2043/20.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
                        
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
                        
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 50 ЦПК України).
 
Згідно з частинами першою та другою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що сторонами у справі є позивач і відповідач, між якими саме і виник спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду з позовом до відповідача.
 
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
                        
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
 
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
 
У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. 
 
Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі                                           № 910/17792/17. 
Системний аналіз змісту позовних вимог ОСОБА_1 дає підстави для висновку, що такі вимоги позивачки направлені на позбавлення  ОСОБА_2 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна (його частку) з метою подальшого визнання такого права за нею.
Разом із тим, встановлено, що на час розгляду справи у суді першої інстанції власником незавершеної будівництвом будівлі кафе в комплексі із магазином по продажу запчастин та автомийкою, яке знаходиться в                                    АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , який набув таке право у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
З урахуванням зазначеного належним відповідачем/співвідповідачем у справі, що розглядається, є  ОСОБА_3 .
Проте, до участі у розгляді справи в якості відповідача (співвідповідача) вказана особа залучена не була.
Оскільки зазначені обставини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у позові.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
 
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ї - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кукутя Віталія Йосиповича залишити без задоволення.
 
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 19 листопада 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                             Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов