ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року 
м. Київ
справа №640/29503/20
адміністративне провадження № К/9901/18924/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.,
суддів: Мацедонської В.Е., Мартинюк Н.М.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року, ухвалену у складі колегії суддів: Ключковича В.Ю. (доповідач), Беспалова О.О., Грибан І.О.
І. Суть спору
1.  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив визнати протиправною та скасувати:
1.1. постанову про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020, винесену старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.;
1.2. постанову про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020, винесену старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.;
1.3. постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду    від 23.10.2018 визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2016 ВП №52864389 винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я., визнано протиправною та скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП №52864389 винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. Позивач вважає, що державний виконавець повинен був утриматися від вчинення подальших виконавчих дій за виконавчим провадженням №52864389, оскільки вказана постанова визнана незаконною у судовому порядку, однак, державний виконавець відкрив виконавче провадження №63295689 з тих же підстав. Окрім того, відповідачем пропущений строк пред`явлення виконавчого документу (постанови від 08.04.2016 №4955710) до виконання. Посилаючись на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач вказував, що державним виконавцем    на підставі заяви стягувача було винесено постанову від 09.11.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ч. 1 п. 37  Закону України «Про виконавче провадження»  з підстав повного виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.04.2014 у справі №2/756/3172/14.
3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. 08.04.2016 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову №49455710 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164,31 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 644 957,44 грн. Строк пред`явлення постанови до виконання - один рік.
5. На підставі постанови від 08.04.2016 ВП№49455710 старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2019 щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 25 164, 31 дол. США.
6. 23.10.2020 старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я. у зв`язку із невиконанням боржником постанови від 19.10.2019 винесено постанову про    накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках    у межах стягнення 711 195, 04 грн.
7. Вважаючи вказані постанови протиправними, а своє право порушеним, позивач звернувся із даним позовом до суду та просив визнати поважними причини пропуску звернення до суду, обґрунтовуючи початок перебігу процесуального строку з моменту отримання матеріалів виконавчого провадження у відповідь на адвокатський запит від 18.11.2020.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. 
9.  Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний виконавець на вимоги суду не надав матеріали виконавчого провадження, суд першої інстанції позбавлений можливості встановити чи здійснювалися державним виконавцем дії щодо примусового виконання рішення, отже суд першої інстанції    прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 винесена без реального виконання судового рішення, а тому є протиправною та підлягає скасуванню. 
9.1. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавче провадження №63295689 з виконання постанови відкрито із порушенням п. 6 ч. 5  ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», отже постанова від 19.10.2019 є протиправною та підлягає скасуванню. У зв`язку з тим, що постанова про арешт коштів боржника №63295689 прийнята як наслідок невиконанням постанови №63295689 від 19.10.2019 та визнана судом першої інстанції протиправною, на думку суду першої інстанції, таку також необхідно скасувати.
10.  Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 28 квітня 2021 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречухом Олегом Ярославовичем. В цій частині позовні вимоги залишив без розгляду. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року залишив без змін.
11. Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречухом Олегом Ярославовичем і відсутність підстав для визнання поважними причин його пропуску, а тому застосував передбачені статтею 123 указаного Кодексу наслідки.
11.1. Апеляційний суд установив, що   відповідач додав копію розписки з якої вбачається, що 30.06.2017 ОСОБА_1 отримав копію постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №494455710 разом з  декларацією про доходи  та майно боржника фізичної особи. Така копія посвідчена старшим державним виконавцем Гречухою О.Я. та містить печатку Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
11.2. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №826/8669/17 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2016 ВП №52864389 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП №52864389 також містить інформацію щодо існування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710.
11.3. Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що отримавши у червні 2017 року спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710 або дізнавшись про її існування під час розгляду справи №826/8669/17, позивач мав реальну можливість звернутись до суду з відповідною позовною заявою, якщо вважав що відповідачем було неправомірно прийнято таку постанову, в межах десятиденного строку оскарження.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції
12.  Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Гречухом Олегом Ярославовичем, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
12.1.  У скарзі позивач просить скасувати оскаржуване судове рішення в цій частині та направити справу у відповідній частині на новий судовий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
12.2.  В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, з питань застосування ч.1 ст. 121 КАСУ та ч.4 ст. 123 КАСУ щодо поважних пропуску строку на оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та поновлення судом такого строку, спеціальний строк на оскарження яких, встановлений ч.2 ст.287 КАС України та ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження».
12.3. Також позивач зазначає, що поведінка відповідача є протиправною з моменту винесення державшим виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710, так як така постанова могла бути винесена на той момент у разі реального виконання рішення суду, чого виконавцем зроблено не було.
12.4. Разом з тим, зазначає, що відповідач вказаною постановою про стягнення виконавчого збору постійно незаконно маніпулює та виносить незаконні постанови, і позивачу потрібно постійно звертатися до суду (вже 2 рази звертався, справа №826/8669/17 та №64029503/20), а також писав скарги до Міністерства юстиції України.
12.5. Крім того, позивач вказував, що він 30.06.2017 року приходив до державного виконавця ознайомлюватись з матеріалами виконавчого провадження №52864389 і в той день отримав саме постанову про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016, яка була оскаржена позивачем (справа №826/8669/17) і в цей день він не отримував постанову про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710, так як її навіть не було в матераалах виконавчого провадження №52864389, а напис про ознайомлення позивач здійснив під диктовку державного виконавця і не звернув увагу на той час, що написав про ознайомлення з постановою від 08.04.2016 №494455710, про що зазначив у судовому засіданні 28.04.2021 року.
12.6. Крім того, після оскарження протиправних дій відповідача у справі №826/8669/17,  позивач не міг навіть припустити, що після спливу 2 років після визнання судом його дій протиправними, відповідач знову розпочне виносити постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, який не підлягає стягненню в силу Закону. А тому, позивач наголошує, що перший раз побачив і ознайомився з постановою про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710 саме 18.11.2020 після отримання відповіді відповідача на запит адвоката Барсученко О.В.
12.7. Скаржник зазначає, що на практиці неможливо оскаржити постанову, якої немає в наявності. Позивач би оскаржив її ще в 2017 році, якби він її мав. Відповідач не надавав вказану постанову на вимогу Оукружного адміністративного суду міста Києва та на вимогу Шостого апеляційного адміністративного суду  під час розгляду справи №826/8669/17). Тільки після ухвалення 17.03.2021 судом першої інстанції рішення у вказаній справі, 23.03.2021 відповідач надіслав до суду першої інстанції матеріали виконавчого провадження №63295689. Крім того, надано лист, яким повідомлено, що матеріали виконавчого провадження №49455710 не можуть бути надані до суду, оскільки знищені у 2020 році відповідно до положень Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої наказом МЮУ від 05.07.1999 №470/7.
13. Відповідач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
14. Оскільки з матеріалів касаційної скарги вбачається, що позивачем оскаржується рішення суду апеляційної інстанції лише в частині позовних вимог які були залишені без розгляду, тому оскаржуване рішення судом касаційної інстанції перевіряється лише в цій частині в межах доводів та вимог касаційної скарги.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
15.   Відповідно до частини першої  статті 122  КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
16. Відповідно до частини першої  статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
17.  Згідно з абзацом першим частини другої  статті 122 КАС України  для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
18.  Частиною третьою  статті 122 КАС України  передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
19.  Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені  статтею 287 КАС України.
20.  Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша  статті 287 КАС України).
21.  Відповідно до пункту 1 частини другої  статті 287 КАС України  позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
22. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені  статтею 123 КАС України.
23. Частиною першою вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
24. Відповідно до частини другої  статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
25. Згідно з частинами третьою та четвертою  статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.  Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
26. Згідно з частиною першою  статті 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями  238,  240  цього  Кодексу.
ІV. Позиція   Верховного Суду
27. Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у частині залишення без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в частині  визнання протиправним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63295689 від 19.10.2020 та постанови про арешт коштів боржника №63295689 від 23.10.2020 не оскаржується, а тому Верховний Суд не перевіряє застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у цій частині.
29. Переглянувши оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.
30. Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
31. Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
32. Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
33. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
34. Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
35. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
36. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
37. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
38. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
39. Так, предметом оскарження у цій справі є, зокрема, постанова про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я.
40. Разом з тим, з вказаними позовними вимогами до суду позивач звернувся лише в листопаді 2020 року.
41. Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку на подачу адміністративного позову, позивач зазначив про те, що він фактично отримав постанову про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 року 18.11.2020 на запит адвоката Барсученка С. Вказана постанова не була йому направлена протягом 1-го дня з моменту її винесення, не була надана під час ознайомлення з матеріалами ВП №52864389 30.06.2017 року. Також не була направлена відповідачем на вимогу суду під час розгляду справи №826/8669/17, про що вказано в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018.
42. Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції та відповідно до матеріалів справи, позивач про існування оскаржуваної постанови від 08.04.2016 стало відомо  30.06.2017, на підтвердження чого відповідачем надано копію розписки з якої вбачається, що 30.06.2017 ОСОБА_1 отримав копію постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 ВП №494455710 разом з  декларацією про доходи  та майно боржника фізичної особи. Така копія посвідчена старшим державним виконавцем Гречухою О.Я. та містить печатку Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
43. При цьому, позивач не заперечує, що вказану заяву він написав власноручно.
44. Так, скаржник зазначає, що в той день він не отримував постанову про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710, так як її навіть не було в матеріалах виконавчого провадження №52864389, а отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №52864389 від 11.11.2016, яка була оскаржена ним до суду (справа №826/8669/17). Напис про ознайомлення позивач здійснив під диктовку державного виконавця і не звернув увагу, що написав про ознайомлення з постановою від 08.04.2016 №494455710.
45. Разом з тим, вказані доводи позивача не підтверджені належними і допустимими в розумінні статей  73,  74 КАС України  доказами.
46. Так, частиною 1  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
47. Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.
48. Крім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, інформація щодо існування постанови про стягнення виконавчого збору від 08.04.2016 №494455710 міститься в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2018 у справі №826/8669/17 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2016 ВП №52864389 та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.08.2017 ВП №52864389. Тобто, позивач під час розгляду справи №826/8669/17 був обізнаний про існування оскаржуваної постанови. 
49. Вказаних обставин позивач в касаційній скарзі не спростовує.
50. Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про необґрунтованість заяви позивача про поновлення строку для звернення до суду та наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, позаяк обставин, які б унеможливлювали звернення позивача до суду одразу після отримання спірної постанови - 30 червня 2017 року або після прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 23.10.2018 у справі №826/8669/17 не наведено, доказів на підтвердження неможливості звернення до суду з червня 2017 року не надано. 
51.  Той факт, що позивач після оскарження протиправних дій відповідача у справі №826/8669/17 не міг припустити, що після спливу 2 років після визнання судом його дій протиправними, відповідач знову розпочне виносити постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, який не підлягає стягненню в силу Закону, не змінює правила обрахунку строку звернення до суду для її оскарження, оскільки припущення позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
52.  Водночас, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб`єктивний характер. Будь-яких поважних причин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, судом у цій справі не встановлено.
53. Посилання позивача на те, що оскаржувана постанова була не існуючою також є безпідставними, оскільки під час розгляду справи №826/8669/17 позивач був обізнаний, що оскаржувані ним у справі №826/8669/17 постанови були винесені саме на підставі постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016 року
54. За установлених обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанцій, що позивачем пропущено строк на звернувся до суду із вказаним позовом в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №49455710 від 08.04.2016, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві (правонаступник - ВПВР УЗПВР у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Гречухом О.Я., а також не наведено поважних причин для поновлення такого строку, що є підставою для залишення позовної заяви в цій частині без розгляду,
55. Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано рішення суду апеляційної інстанцій, не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права - неправильним.
56. Відповідно до частини першої  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
57. Згідно з пунктом 1 частини 1  статті 349 КАС України  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
58. Згідно з частиною 1  статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
59. З урахуванням викладеного, Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанцій постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для скасування оскаржуваного судового рішень відсутні.
VІ. Судові витрати
60. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №640/29503/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    В. Е. Мацедонська

                                                              Н.М. Мартинюк