Постанова
Іменем України
 
12 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 633/405/18
провадження № 61-16580св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,
 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 ,
 	
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Кругової С. С.,            Пилипчук Н. П.,
 
у справі за позовомзаступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Харківській області), ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017221080000141 від 05 травня 2017 року з попередньою кваліфікацією за частиною першою статті 365-2, частиною другою статті 364, статтею 356 КК України на підставі ухвали слідчого судді в ГУ Держгеокадастру у Харківській області 06 вересня 2017 року проведено вилучення документів щодо передачі земельних ділянок, розташованих на території Печенізького району Харківської області, у приватну власність ряду фізичних осіб.
На підставі протоколу № 1 загальних зборів засновників фермерського господарства «Олта» (далі - ФГ «Олта») 15 березня 2012 року створено вказане фермерське господарство, яке зареєстровано 19 березня 2012 року, затверджено його статут, статутний фонд та призначено головою ОСОБА_2 . Засновниками фермерського господарства є ОСОБА_2 (75%) та ОСОБА_3 (25%).
Фермерське господарство засновано на земельній ділянці площею 0,21 га з кадастровим номером 6325181200:02:001:0200, яка перебувала у власності             ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ХР № 060200, яка передана ОСОБА_3 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Комунарської сільської ради Харківського району Харківської області, тобто понад 60 км від Печенізького району Харківської області, хоча пунктом 1.12 статуту передбачено місцезнаходження ФГ «Олта»: АДРЕСА_1 .
16 липня 2012 року ОСОБА_2 , як фізична особа подала заяву до Печенізької районної державної адміністрації з проханням надати в оренду земельну ділянку із земель державного резервного фонду для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 111,7 га терміном на 49 років за межами населеного пункту на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області. Будь-яких інших відомостей ОСОБА_2 у заяві не зазначила. До заяви додала лише копії паспорту та ідентифікаційного коду, що суперечить вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.
19 липня 2012 року головою Печенізької районної державної адміністрації видано розпорядження № 272, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої її передачі в оренду ОСОБА_2 
20 листопада 2012 року головою Печенізької районної державної адміністрації видано розпорядження № 453, яким затверджено проект землеустрою та надано в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 101,8581 га (рілля) для ведення фермерського господарства.
Розпорядженням голови Печенізької районної державної адміністрації                                      від 14 листопада 2013 року № 30 внесено зміни до розпорядження № 453 щодо надання в оренду ОСОБА_2 двох земельних ділянок загальною  площею                101,8581 га, в тому числі земельна ділянка № 1 площею 39,5459 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1061, та земельна ділянка № 2 площею 62,3122 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1062.
На підставі вказаних розпоряджень № 453 та № 30 між ГУ Держземагентства у Харківській області та ОСОБА_2 30 грудня 2014 року укладено два договори оренди землі, відповідно до яких зазначені земельні ділянки загальною площею 101,8581 га передані ОСОБА_2 в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства. Реєстрацію прав оренди на вказані земельні ділянки ОСОБА_2 провела 14 квітня 2015 року та в той же день між ними підписано акти приймання-передачі цих земельних ділянок.
14 квітня 2015 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ФГ «Олта», відповідно до якого власником 90 % статутного капіталу стала ОСОБА_2 , 5 % - ОСОБА_3 та 5 % - ОСОБА_4 
18 квітня 2015 року відбулись загальні збори членів ФГ «Олта», на якому, зокрема, введено у склад засновників господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; прийнято до складу членів господарства: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,            ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; зареєстровано статут господарства в новій редакції; прийнято в користування господарства земельні ділянки загальною площею 101,8581 га, які перебувають в оренді у ОСОБА_2 з кадастровими номерами 6324681000:02:001:1061 та 6324681000:02:001:1062.
Позивач зазначав, що оскільки ОСОБА_2 на земельних ділянках, які були їй передані в оренду для ведення фермерського господарства, не створено відповідне фермерське господарство як юридичну особу, а лише було прийнято в користування земельні ділянки раніше створеним господарством, 17 червня 2015 року Чугуївською міжрайонною прокуратурою Харківської області в інтересах держави в особі ГУ Держземагенства в Харківській області подано до суду позовну заяву про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Печенізької районної державної адміністрації, визнання недійсними договорів оренди вищевказаних земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки у відання держави. З метою недопущення задоволення позову прокурора 15 липня 2015 року ОСОБА_2 створено та зареєстровано нове фермерське господарство «Олта-А» (далі -                                  ФГ «Олта-А»), в тому числі, на зазначених двох земельних ділянках. У зв`язку з чим ГУ Держземагенства в Харківській області відмовився від позову, Чугуївська міжрайонна прокуратура Харківської області направила лист до суду, в якому не заперечувала проти закриття справи. Ухвалою суду першої інстанції провадження у справі було закрито.
Прокурор зазначав, що після створення ФГ «Олта-А» 17 липня 2015 року відбулись загальні збори засновників ФГ «Олта», на якому виведено із засновників ОСОБА_3 та з користування ФГ «Олта» її земельну ділянку площею 0,21 га, кадастровий номер 6325181200:02:001:0200; припинено користування ФГ «Олта» земельними ділянками з кадастровими номерами 6324681000:02:001:1061 та 6324681000:02:001:1062; виключено з членів ФГ «Олта» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 ,          ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,            ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; прийнято від ОСОБА_2 заяву про складання повноважень голови ФГ «Олта» та обрано головою ОСОБА_16 .
Після цього, 12 лютого 2016 року засновником ФГ «Олта» прийнято рішення про припинення діяльності господарства та до теперішнього часу проводиться процедура ліквідації.
Позивач вказував, що після заснування ФГ «Олта-А», в тому числі, на оспорюваних двох земельних ділянках, 02 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ГУ Держгеокадастру в Харківській області з клопотанням про поділ земельних ділянок на земельні ділянки, які по площі приблизно відповідають розміру земельної ділянки частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.
ГУ Держгеокадастру в Харківській області надано відповідний дозвіл від 10 вересня 2015 року № 19-20-11-7633/0/19-15, на підставі якого ОСОБА_2 проведено поділ земельної ділянки площею 62,3122 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1062.
У подальшому, на підставі заяви ОСОБА_2 як фізичної особи від 10 лютого             2016 року з нею укладено додаткову угоду від 01 березня 2016 року до договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, відповідно до якої пункт 2 договору викладено в наступній редакції: в оренду передаються 13 земельних ділянок, загальною площею 62,3122 га з кадастровими номерами з 6324681000:02:001:1067 по 6324681000:02:001:1079 (площею від 4,6746 га по 5,2368 га), в тому числі, земельна ділянка з кадастровим номером 6324681000:02:001:1072 площею 4,7121 га.
02 квітня 2016 року відбулись загальні збори засновників та членів ФГ «Олта-А», на якому прийнято рішення провести приватизацію земельних ділянок, які перебувають в користуванні ФГ «Олта-А», а саме земельної ділянки площею 62,3122 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1062, яка вже розподілена на 13 земельних ділянок, в тому числі, земельної ділянки з кадастровим номером 6324681000:02:001:1062, між засновниками та членами фермерського господарства відповідно до проведеного жеребкування.
08 квітня 2016 року члени ФГ «Олта-А» подали до ГУ Держгеокадастру в Харківській області заяви про передачу їм у приватну власність відповідних земельних ділянок та 04 травня 2016 року управлінням видано 12 наказів, якими передано у власність фізичним особам 12 земельних ділянок, в тому числі, наказом № 3619-СГ передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,7121 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1072.
При цьому в наказах від 04 травня 2016 року зазначені недостовірні відомості про те, що ці земельні ділянки перебували у користуванні (оренді) ФГ «Олта-А» з посиланням на договір оренди землі від 13 грудня 2014 року, який укладено саме з фізичною особою ОСОБА_2 , а не з юридичною особою.
11 травня 2016 року ГУ Держгеокадастру в Харківській області видано наказ                     № 3886-СГ про припинення права оренди земельних ділянок, в якому вже зазначено, що земельні ділянки перебувають в користуванні (оренді) у ОСОБА_2 .
На підставі вказаного наказу між управлінням та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про розірвання договору оренди землі.
Вказував, що на підставі наказу № 3619-СГ державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряном Г. А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29837216 від 31 травня          2016 року, на підставі якого внесені відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно про право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 6324681000:02:001:1072 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 863918563246) площею 4,7121 га.
08 жовтня 2016 року проведено загальні збори засновників та членів ФГ «Олта-А», на якому прийнято рішення про виключення зі складу членів фермерського господарства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,                ОСОБА_15 ; задоволено заяву ОСОБА_2 про складання нею обов`язків голови фермерського господарства; припинено використання фермерським господарством земельної ділянки площею 62,3122 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1062.
17 січня 2017 року засновниками ФГ «Олта-А» прийнято рішення про ліквідацію господарства у зв`язку з неефективністю господарської діяльності та недоцільністю подальшого провадження підприємницької діяльності. До теперішнього часу ФГ «Олта-А» перебуває в процесі ліквідації.
Позивач вказував, що з моменту створення до моменту ліквідації статутний фонд                   ФГ «Олта-А» складав 2 000 грн. Жодного нерухомого та рухомого майна, зокрема, сільгосптехніки, у власності або у користуванні у господарства немає та не перебувало.
Таким чином, як вбачається з дій ОСОБА_2 , вона не мала на меті отримання земельних ділянок саме для створення та ведення фермерського господарства, а також в подальшому їх використання для ведення фермерського господарства одноосібно або з членами своєї родини. При цьому, ОСОБА_2 мала лише на меті безкоштовно, за пільговою процедурою без проведення земельних торгів, отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства або в інших особистих цілях в оренду на 49 років та отримати у власність своїх родичів безкоштовно земельні ділянки шляхом приватизації земель фермерського господарства. Фактично ФГ «Олта-А» жодного сезону не використало зазначені земельні ділянки у своїй діяльності. Після приватизації земельних ділянок відповідні родичі ОСОБА_2 були виключені з членів господарства. Користування земельною ділянкою з боку фермерського господарства було припинено.
Як вбачається з листа ГУ ДФС у Харківській області від 07 вересня 2018 року                           № 21880/9/20-40-13-04 ФГ «Олта-А» з 05 квітня 2017 року перебуває в стані припинення. З 15 липня 2015 року господарство перебувало на спрощеній системі оподаткування як платник третьої групи єдиного податку. 18 березня 2017 року свідоцтво платника єдиного податку анульовано.
Із податкових декларацій ФГ «Олта-А» вбачається, що протягом 2015-2017 років (всього свого існування) будь-яку підприємницьку діяльність господарство не здійснювало, будь-якого доходу взагалі не отримувало.
Прокурор зазначав, що відповідач у своїй заяві не зазначила обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви не додала документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.
Вважав, що відповідач не мала на меті займатись фермерським господарством на наданій у власність землі, що підтверджується фактом виходу з членів ФГ «Олта-А» та виключенням з користування цього господарства відповідної земельної ділянки менше ніж через півроку. Всупереч вимогам чинного законодавства проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність відповідача для ведення фермерського господарства не розроблявся, відповідним державним органом не погоджувався, обов`язкова державна експертиза не проводилась, позитивний висновок такої експертизи не отримувався, відповідні документи для видання оспорюваного наказу не надавались.
Вказував, що станом на момент прийняття наказів від 04 травня 2016 року, у тому числі оспорюваного, відповідні земельні ділянки перебували в оренді у ОСОБА_2 . Припинення оренди відбулось 11 травня 2016 року, тобто вже після прийняття вказаних наказів і в подальшому укладено відповідну додаткову угоду з нею.
З огляду на викладене, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області (про передачу земельної ділянки у власність) від 04 травня 2016 року                             № 3619-СГ, зобов`язати ОСОБА_1 повернути у віддання держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 4,7121 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1072, скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 травня 2016 року № 29837216.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку на законних підставах, у відповідності до вимог ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство». Прокурором не доведено, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням. Не надано також доказів наявності порушень зі сторони ГУ Держгеокадастру у Харківській області при передачі у власність фізичній особі ОСОБА_1 земельної ділянки. Таким чином не встановлено наявності порушених прав та інтересів держави, що підлягають захисту.
Постановою Харківськогоапеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено.
Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 2 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ ГУ Держгеокадастру у Харківській області «Про передачу земельної ділянки у власність» від 04 травня 2016 року № 3619-СГ.
Скасовано рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 травня 2016 року № 29837216.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у віддання держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 4,7121 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1072.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 , в порушення статті 134 ЗК України та статті 7 Закону України «Про фермерську господарство», скористалася правом на отримання земельної ділянки у пільговому порядку, з метою уникнення участі в земельних торгах, тому не було правових підстав у ГУ Держгеокадастру у Харківській області для передачі у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства 04 травня 2016 року та відповідно для державної реєстрації прав та їх обтяжень 31 травня 2016 року.
Внаслідок таких дій та рішень відповідача земельна ділянка вибула з володіння держави та держава була позбавлена можливості здійснити реалізацію права оренди земельних ділянок на більш вигідних засадах в умовах конкурентного ринку, що свідчить про безумовне порушення інтересів держави.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорений прокурором наказ прийнято з порушенням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України, статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство».
Отже, ОСОБА_1 безпідставно набула земельну ділянку і вона підлягає поверненню у віддання держави.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції застосував норми права, а саме: статті 2, 5 ЦПК України, статті 15, 16, 21, 387, 388 ЦК України без врахування висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду               від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц; статтю 23 Закону України «Про прокуратуру», статті 56, 57, пункт 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України без врахування висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18. Суд апеляційної інстанції, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду           від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, фактично застосував віндикацію, проте не звернув уваги на те, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно позивачу. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.
Разом з тим, в даному випадку прокурор звертаючись з позовом до суду, не досліджував питання відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду. При цьому, фактично прокурор звертаючись до суду в інтересах ГУ Держгеокадастру у Харківській області, не повідомив про це останнього.
Крім того, апеляційним судом було вирішено питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме ФГ «Олта-А», ОСОБА_2 . В такому випадку рішення суду порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про права кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17,                  від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17, від 03 червня 2019 року у справі                           № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня               2020 року у справі № 910/9254/18.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У січні 2021 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило задовольнити касаційну скаргу, скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що ФГ «Олта-А» з моменту державної реєстрації є фактичним користувачем земельних ділянок, отриманих в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства, а тому висновок суду щодо недостовірності відомостей, що містяться у спірному наказі, в частині фактичного землекористувача є передчасним та необґрунтованим.
Разом з тим, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, маючи законодавчо закріплені повноваження, перевіривши надані громадянином - членом фермерського господарства, а отже, таким, що має досвід роботи у сільському господарстві, документи в межах розміру земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території селищної ради, де знаходиться фермерське господарство, правомірно та у встановленому ЗК України порядку передало у власність ОСОБА_1 земельну ділянку.
Крім того, прокурором не доведено на підставі належних та достовірних доказів, наявність порушень інтересів держави зі сторони ГУ Держгеокадастру у Харківській області при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 грудня   2020 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Печенізького районного суду Харківської області.
13 січня 2021 року справа № 633/405/18 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04 травня 2016 року № 3608-СГ передано громадянину - члену ФГ «Олта-А» ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 4,7121 га, в тому числі рілля площею 4,7121 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1072), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав            24 лютого 2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 863918563246), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в оренді ФГ «Олта-А» згідно договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, розташовану за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.
Для отримання у власність вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернулась із заявою до виконуючого обов`язки начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області.
До заяви ОСОБА_1 додала копію договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, копію додаткової угоди до договору оренди землі від 01 березня 2016 року, копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію довідки про середній розмір земельної частки (паю) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, копію протоколу № 4 загальних зборів членів фермерського господарства від 02 квітня 2016 року, копію статуту ФГ «ОЛТА-А», відомості з ЄДРПОУ, копію виписки з державної реєстраційної служби, копію паспорту та ідентифікаційного коду.
На час звернення із заявою до ГУ Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 була членом ФГ «Олта-А».
ФГ «Олта-А» було засновано на базі двох земельних ділянок, загальною площею 101,8581 га, в тому числі земельна ділянка № 1 площею 39,5459 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1061) та земельна ділянка № 2 площею 62,3122 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1062), які перебували в оренді у ОСОБА_2 на підставі договорів оренди від 30 грудня 2014 року.
Сторони не заперечують, що 18 липня 2012 року ОСОБА_2 подала до Печенізької районної державної адміністрації заяву про надання в оренду, терміном на 49 років, земельну ділянки площею 111,7 га для ведення фермерського господарства, що розташована за межами населеного пункту та території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.
19 липня 2012 року розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 272 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державного резервного фонду (землі сільськогосподарського призначення - рілля) для ведення фермерського господарства на території Борщівської сільської ради з метою подальшої передачі в оренду терміном 49 років.
20 листопада 2012 року розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 453 затверджено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої передачі в оренду ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства із земель державного резервного фонду (землі сільськогосподарського призначення - рілля) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області та надано в оренду земельні ділянки, загальною площею 101,8581 га в тому числі ріллі - 101,8581 га для ведення фермерського господарства.
14 лютого 2013 року розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області № 30 пункт 2 резолютивної частини розпорядження                                   від 20 листопада 2012 року № 453 викладено в такій редакції: « 2. Надати в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 101,8581 га в тому числі земельна ділянка 1 площею - 39,5459 га (кадастровий номер - 6324681000:02:001:1061), земельна ділянка № 2 площею - 62, 3122 га (кадастровий номер - 6324681000:02:001:1062) для ведення фермерського господарства із земельнодержавного резервного фонду (землі сільськогосподарського призначення - рілля) терміном 49 років на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.
30 грудня 2014 року між орендодавцем ГУ Держземагентства Харківській області та орендарем ОСОБА_2 укладено договір оренди землі строком на 49 років (пункт 8) для ведення фермерського господарства (пункт 14), площею 62,3122 га (кадастровий номер - 6324681000:02:001:1062).
14 квітня 2015 року ГУ Держземагентства у Харківській області передана                 ОСОБА_2 в оренду земельна ділянка, що підтверджується актом приймання-передачі ділянки згідно з договором оренди землі від 30 грудня 2014 року.
14 квітня 2015 року проведена державна реєстрація договору оренди землі                          від 30 грудня 2014 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 14 квітня 2015 року за № 36265451.
10 вересня 2015 року ГУ Держгеокадастру у Харківській області надано                 ОСОБА_2 дозвіл № 19-20-11-7633/0/19-15 на поділ земельної ділянки площею 62,3122 га (кадастровий омер-6324681000:02:001:1062).
01 березня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та               ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, відповідно до якої внесені зміни: викладено пункт 2 договору в такій редакції: «В оренду передаються земельні ділянки з державної власності сільськогосподарського визначення загальною площею 62,3122 га, а саме, передаються 13 земельних ділянок у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером - 6324681000:02:001:1070, площею 4,7081 га.
01 березня 2016 року між ГУ Держгеокадастру у Харківській області та                   ОСОБА_2 підписаний акт приймання-передачі земельних ділянок згідно з договором оренди землі від 30 грудня 2014 року.
08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Харківській області, будучи зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 4,7121 га, що розташована на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, яка перебуває в користуванні                              ФГ «Олта-А».
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним.
Відповідно до статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Частиною другою статті 134 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено винятки із загального правила отримання земель державної та комунальної власності в оренду або власність шляхом проведення земельних торгів. Одним із таких винятків є надання земельних ділянок державної або комунальної власності громадянам для створення фермерського господарства. Згідно положень Закону України «Про фермерське господарство» громадянин, як фізична особа, звертається з відповідним клопотанням про одержання земельної ділянки у власність або користування та після одержання державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа. Системний аналіз ЗК України та Закону України «Про фермерське господарство» в аспекті даного спору свідчить про наступне: (1) земельна ділянка для ведення фермерського господарства набувається саме фізичною особою; (2) після створення (державної реєстрації) фермерського господарства, останнє набуває земельні ділянки державної або комунальної власності у користування або власність виключно на підставі земельних торгів відповідно до положень частини першої статті 134 ЗК України.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, після отримання ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду, було створено ФГ «Олта-А», членом якого була ОСОБА_1 .
Порядок набуття права власності на земельну ділянку врегульовано ЗК України та Законом України «Про фермерське господарство».
Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.
Згідно частини другої статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну  власність у рахунок земельної частки (паю).
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Так, згідно з абзацами першим та другим частини першої статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. 
За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.
За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України                        від 18 травня 2016 року у справі № 6-248цс16, в постанові Верховного Суду                          від 23 травня 2018 року у справі № 389/29/17-ц (провадження № 61-1100св17).
З матеріалів справи убачається, що для отримання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернулася із заявою до виконуючого обов`язки начальника ГУ Держгеокадастру у Харківській області.
До заяви відповідач додала копію договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, копію додаткової угоди до договору оренди землі від 01 березня 2016 року, копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію довідки про середній розмір земельної частки (паю) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, копію протоколу № 4 загальних зборів членів ФГ від 02 квітня             2016 року, копію статуту ФГ «Олта-А», відомості з ЄДРПОУ, копію виписки з державної реєстраційної служби, копія паспорту та ідентифікаційного коду.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 04 травня 2016 року № 3619-СГ передано громадянину - члену ФГ «Олта-А» ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 4,7121 га, в тому числі рілля площею 4,7121 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1072), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав             24 лютого 2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 86391853246), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в оренді ФГ «Олта-А» згідно договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, розташовану за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.
Разом з тим, ГУ Держгеокадастру у Харківській області, передаючи ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 4,7121 га, в тому числі рілля площею 4,7121 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1072), на підставі спрощеної процедури, без проведення земельних торгів, не пересвідчилося в дійсності її спроможності вести фермерське господарство - самостійно виробляти (вирощувати) товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією, відповідно до задекларованої у заяві мети, та чи не є така заява штучним використанням процедури створення фермерського господарства, як спрощеного, пільгового порядку одержання земельної ділянки для використання її іншими суб`єктами господарювання, поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - проведення земельних торгів.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки під час передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 . ГУ Держгеокадастру у Харківській області належним чином не встановило дійсності намірів використовувати спірну земельну ділянку за її цільовим призначенням та, відповідно, надало у власність земельну ділянку за пільговим порядком її одержання, тобто без процедури проведення земельних торгів. Внаслідок таких дій та рішень відповідача земельна ділянка вибула з володіння держави та держава була позбавлена можливості здійснити реалізацію права оренди земельних ділянок на більш вигідних засадах в умовах конкурентного ринку, що свідчить про безумовне порушення інтересів держави. Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позбавлення ОСОБА_1 права користування зазначеною земельною ділянкою не порушує справедливої рівноваги між інтересами суспільства та її правами, оскільки вона не позбавлена права на конкурентній основі отримати право на земельну ділянку.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня                   2021 року у справі № 633/404/18.
Доводи касаційної скарги про те, що прокурор звертаючись до суду з даним позовом, не досліджував питання відсутності органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або відсутності в нього повноважень щодо звернення до суду, колегією суддів не приймаються з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Положеннями частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статуту позивача.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, прокурор вказував, що він заявляє позов в інтересах держави, при цьому уповноважений державою здійснювати відповідні функції орган - ГУ Держгеокадастру у Харківській області є співвідповідачем у справі.
З урахуванням того, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області не дотримувалось зазначених вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі у власність відповідача земельної ділянки без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону), прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах держави самостійно і набув статус позивача відповідно до статті 56 ЦПК України.
Вказане узгоджується із висновком, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження                    14-317цс19).
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що оскаржуваним судовим рішенням було вирішено питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме ФГ «Олта-А» та ОСОБА_2 , є безпідставними, оскільки судове рішення стосується питання правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі                № 183/1617/16 та від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, фактично застосував віндикацію, є помилковими, оскільки вказаний позов не є віндикаційним. Крім того, суд апеляційної інстанції не посилався на вказані постанови Великої Палати Верховного Суду.
Аргументи касаційної скарги про те, що висновки апеляційного суду не узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах                                 від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 26 червня             2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки висновки викладені у постанові суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, викладеним у вказаних постановах.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківськогоапеляційного суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            В. С. Висоцька
 
                                                                                                           А. І. Грушицький