Постанова
Іменем України
 
24 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 444/2305/18
провадження № 61-10626св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Хопти С. Ф., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Грибовицька сільська рада, Головне Управління Держгеокадастру у Львівській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу Химиця Галина Іванівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року у складі судді Мікули В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. 
В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та за заявою позивача було залучено співвідповідачів Грибовицьку сільську раду Жовківського району Львівської області, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, залучено третю особу приватного нотаріуса Жовківського нотаріального округу Химицю Г. І. та замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на відповідача ОСОБА_1 . 
Позовна заява мотивована тим, що відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 41,3104 Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Рудно-Підбірці від 11 км + 115 м до 15 км + 550 м та від 16 км +100 м до 17 км + 200 м в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області для забезпечення функціонування залізничного транспорту в користуванні АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, в межах зазначених у плані.
Вказана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні АТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця».
Право власності у відповідача ОСОБА_1 на житловий будинок і земельну ділянку площею 0,0852 га (кадастровий номер 4622782300:05:002:0048), які розташовані по АДРЕСА_1 , виникло на підставі договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 14 грудня 2017 року.
Спірна земельна ділянка належала дарувальнику ОСОБА_2 на підставі рішення ХІІІ сесії VІІ Демократичного скликання № 9 Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області від 14 жовтня 
2017 року. Право власності на земельну ділянку зареєстроване 15 листопада 2017 року.
Позивач вважав рішення ХІІІ сесії VІІ Демократичного скликання № 9 Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області 
від 14 жовтня 2017 року незаконним та таким, що порушує право залізниці на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, оскільки сільська рада, всупереч вимогам частини четвертої статті 84 ЗК України, передала у приватну власність землі державної власності із земель залізниць. 
Враховуючи вищенаведене просив:
- визнати незаконними та скасувати рішення Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області 13 сесії 7 Демократичного скликання від 14 жовтня 2017 року № 9; 
- скасувати договір дарування земельної ділянки від 14 грудня 2017 року 
№ 760, посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Химицею Г. І.; 
- скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 загальною площею 0,0852 га за кадастровим номером 4622782300:05:002:0048;
- зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у АТ «Укрзалізниця» відсутні належним чином оформлені документи на земельну ділянку, які б посвідчували право користування, а План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці 1962 року, на який посилається позивач, не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. При цьому такий план є лише одним із документів містобудівної документації, який виготовлявся з метою вчинення подальших дій для належного оформлення землекористування, а також цей план не був затверджений у встановленому порядку, план не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, а містить лише умовне позначення «Межа смуги відведення», без позначення відстані та одиниці виміру відстані, що спростовує твердження позивача про те, що ширина смуги відведення становить 20 метрів.
Що стосується копій податкових декларацій з плати за землю АТ «Укрзалізниця», то суд першої інстанції звернув увагу на те, що не встановлено, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка загальною площею 41,00 га та чи вона включає в себе спірну земельну ділянку.
Суд першої інстанції також критично оцінив акт обстеження земельної ділянки.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишено без задоволення, рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2020 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем доведено право постійного користування земельною ділянкою згідно розробленої Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 41,3104 га під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Рудно-Підбірці» від 11 км + 115 м до 15 км + 550 м та від 16 км +100 м до 17 км+200 м в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області. За таких обставин, АТ «Укрзалізниця» є належним користувачем земель відведення, які фактично відносяться до земель державної власності.
Разом з тим, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції щодо неможливості встановити те, що земельна ділянка відповідача перетинається з земельною ділянкою позивача, оскільки земельна ділянка АТ «Укрзалізниця» не сформована, при цьому технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 41,3104 га під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Рудно-Підбірці» від 11 км + 115 м до 15 км + 550 м та від 16 км +100 м до 17 км+200 м в адміністративних межах с Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, є лише одним із етапів, необхідних у ході інвентаризації та формування земельної ділянки залізниці.
Крім того, апеляційним судом враховано, що фактично, на момент будівництва залізниці вказана земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_1 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У червні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 травня 2021 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду 
від 20 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі 
№ 466/1058/15-ц, провадження № 61-23268св18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні позову АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», суди попередніх інстанцій не врахували, що користування спірною земельною ділянкою товариство здійснює відповідно до Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленого проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році. На момент побудови залізничної колії у 1958 році реєстрація права на земельні ділянки законодавством не вимагалася. 
 
Суди не взяли до уваги, що залізницею подано технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок площею 41,3104 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Рудно- Підбірці» від 11 км + 115 м до 15 км + 550 м та від 16 км +100 м до 17 км + 
200 м в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, як доказ, адже у Схемі «накладки» земельної ділянки ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) на землі Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» на ділянці «Рудно - Підбірці», яка є її складовою, встановлено та позначено перетин з земельною ділянкою ОСОБА_1 , площа якого становить 0,0432 га. Дана технічна документація та схема накладок, як складова технічної документації, виготовлена ліцензованою компанією КТ НВФ «Нові технології» та є належним, достатнім, допустимим та достовірним доказом.
 
У жовтні 2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Химиці Г. І. щодо посвідчення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 14 грудня 2017 року.
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням ХІІІ сесії VІІ Демократичного скликання № 9 Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області від 14 жовтня 2017 року передано у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0852 га. Право власності на земельну ділянку зареєстроване 15 листопада 2017 року за номером запису про право власності: 23447354, та реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна:1412134546227 згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 листопада 2017 року.
14 грудня 2017 року ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 отримала в дар земельну ділянку площею 0,0852 га, що розташована за адресою  АДРЕСА_1 ; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 4622782300:05:002:0048.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» посилався на те, що вказана земельна ділянка знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні АТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця».
Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 41,3104 Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Рудно-Підбірці від 11 км + 115 м до 
15 км + 550 м та від 16 км +100 м до 17 км+200 м в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області для забезпечення функціонування залізничного транспорту в користуванні АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, в межах зазначених у цьому плані.
Обґрунтовуючи підставність своїх вимог позивач, зокрема, покликався на:
- план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році;
- внутрішній акт, з якого вбачається, що комісією в складі головного інженера виробничого підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» Батюка В. Б. , інженера-землевпорядника Приставської О. В. , старшого шляхового майстра Скучинського С. О. здійснено обстеження земельної ділянки в межах населеного пункту на території Грибовицької сільської ради, де в межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області на 
13 км + 230 м - 13 км + 250 м перегону Рудно - Підбірці за ходом кілометрів з лівої сторони від осі головної колії в смузі відведення залізниці на відстані 
12 м знаходиться сітчаста огорожа та житловий будинок 
гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . При обстеженні користувались технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 41,3104 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Рудно-Підбірці» від 11 км + 115 м до 15 км + 550 м та від 16 км + 100 м до 17 км + 200 м в адміністративних межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, виготовленою КТ НВФ «Нові технології» в 2015 році;
- податкові декларації з плати за землю.
2. Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
Так, згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).
У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно із частиною першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються у користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт».
Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»).
Аналогічна правова норма міститься у статті 68 ЗК України.
Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 3-305гс15-ц та Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 466/190/14-ц (провадження № 61-1366св18).
Так, на підтвердження користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» було надано відповідний план смуги відведення, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році.
Колегія суддів виходить із того, що нормативно-правовими актами,  чинними на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році, а саме: ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів, рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. 
Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР від 15 грудня1928 року).
За змістом статті 17 Закону України «Про основи містобудування», наявний у матеріалах справи план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (наразі Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м від 1962 року є містобудівною документацією.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що АТ «Укрзалізниця» є належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом підтвердження права позивача на користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, яка відноситься до земель державної власності.
Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Так, звертаючись до суду із цим позовом, АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» вказувало на те, що рішення ХІІІ сесії VІІ Демократичного скликання № 9 Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області від 14 жовтня 2017 року є незаконним та таким, що порушує право залізниці на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в межах Грибовицької сільської ради Жовківського району Львівської області, оскільки сільська рада, всупереч вимогам частини четвертої статті 84 ЗК України, передала у приватну власність землі державної власності із земель залізниць.
У частині третій статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У пунктах 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».
Колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» порушено, оскільки для таких висновків мають бути надані належні і допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна        ділянка перебувала у користуванні позивача, де проходить її межа, чи порушена межа цієї земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. 
Разом з тим, із клопотанням про призначення експертизи у справі для підтвердження своїх позовних вимог АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до суду не зверталося. 
Колегія суддів також звертає увагу, що із Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці 1962 року вбачається, що такий є додатком до проекту 
№ 197-Л, виконаного Дорожньою проектною конторою Південно-Західної залізниці Міністерства шляхів сполучення.
Із пояснювальної записки до зазначеного Плану смуги відведення випливає, що він складений у масштабі 1:5000 в адміністративних межах району та узгоджений зі старшим землевпорядником району і начальником дистанції колії. Виготовлений у 6 примірниках, з яких один примірник - виконкому районної ради депутатів трудящих. План погоджений старшим землевпорядником Нестеровського району, заступником начальника Підзамчівської дистанції колії, начальником Львівської дистанції захисних лісонасаджень.
Водночас такий План є лише одним із документів містобудівної документації, він не був затверджений виконкомом Нестерівської районної ради, не містить умовного позначення ширини смуги відведення залізниці, а лише умовне позначення «Межа смуги відведення», без позначення відстані та одиниці виміру відстані, що не підтверджує доводи позивача про те, що ширина смуги відведення на даному перегоні становить 30 метрів.
Акт обстеження земельної ділянки від 16 лютого 2016 року також не є доказом, який безсумнівно підтверджує перетин меж (накладення) земельних ділянок. Окрім цього, позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують повноваження осіб, які виступали підписантами вказаного акта, та доказів, що такі є працівниками ВП «Кам`янка-Бузька дистанція колії», а їхні підписи не скріплені печаткою ВП «Кам`янка- Бузька дистанція колії».
Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що з наданих позивачем копій податкової декларації зі сплати земельного податку не вбачається, в яких саме межах знаходиться земельна ділянка площею 41,3104 га (за яку сплачується земельний податок), та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку. 
Таким чином, встановивши, що позовні вимоги АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів шляхом передачі земельної ділянки площею 0,0852 га у власність відповідача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 444/2234/18, провадження № 61-18197св20, та 
від 22 вересня 2021 року у справі № № 444/2308/18, провадження 
№ 61-2743св21.
Посилання заявника на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили  зібрані у справі докази до уваги не приймається, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів  першої та апеляційної інстанцій, а суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
При цьому порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.
Твердження заявника про неврахування судами висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 466/1058/15-ц, є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать вказаним висновкам Верховного Суду.
Таким чином, доводи касаційної скарги, які є подібними доводам апеляційної скарги, мотивована відповідь на які надана судом апеляційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити        без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»  залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26 жовтня 
2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 травня 
2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта