Постанова                                           
Іменем  України  
 
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 680/721/18
провадження № 61-12890св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - перший заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації,
відповідачі: Новоушицька районна державна адміністрація Хмельницької області, ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року у складі судді Яцини О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2018 року перший заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Хмельницька ОДА) звернувся до суду з позовом до Новоушицької районної державної адміністрації Хмельницької області (далі - Новоушицька РДА) та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернення земельної ділянки.
Позовну заяву мотивовано тим, що розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації від 10 травня 2011 року № 213/11-р «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області.
Розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації 
від 04 липня 2011 року № 328/11-р «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність вказаної вище земельної ділянки та зазначено про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку.
На підставі вказаного розпорядження ОСОБА_1 отримала державний акт від 26 липня 2011 року серії ЯК № 200120 на земельну ділянку з кадастровим номером 6823380700:04:001:0112.
Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України, картографічних матеріалів проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища по Новоушицькому району, інформації Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації Дністровського водосховища від 24 травня 2018 року № 127, листа інженера-землевпорядника ОСОБА_2 спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.
Земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_1 з порушенням вимог статті 60 Земельного кодексу України, статей 85, 88 Водного кодексу України, оскільки надання земель прибережної захисної смуги у приватну власність не передбачено. Надання земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства без зміни у встановленому законом порядку цільового призначення є порушенням вимог земельного законодавства.
Зазначав, що звернення прокурора з позовом до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі земельних ділянок у власність. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Внаслідок незаконного відчуження земель водного фонду порушуються інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів.
Хмельницька ОДА, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не забезпечила належних заходів на захист інтересів держави щодо виявлення порушень та реагування на них.
Враховуючи викладене, перший заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької ОДА просив визнати незаконним і скасувати розпорядження Новоушицької РДА 
від 04 липня 2011 року № 328/11-р; визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт від 26 липня 2011 року серії ЯК № 200120 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6823380700:04:001:0112, площею 2,00 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області; зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі зазначену земельну ділянку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області
від 04 березня 2020 року позов першого заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької ОДА задоволено.
Визнано незаконним та скасовано розпорядження Новоушицької РДА «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» 
від 04 липня 2011 року № 328/11-р, яким затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області та зазначено про те, що видати державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер земельної ділянки: 6823380700:04:001:0112.
Визнано недійсним державний акт від 26 липня 2011 року серії ЯК № 200120 на право власності на земельну ділянку площею 2,0 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, виданий ОСОБА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 6823380700:04:001:0112.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державну земельну ділянку, кадастровий номер 6823380700:04:001:0112, площею 2,0 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд вважав доведеним знаходження спірної земельної ділянки у межах прибережної захисної смуги встановленим проектом землеустрою водоохоронної зони Дністровського водосховища. Віднесення земельних ділянок, зайнятих водними об`єктами, до земель водного фонду підтверджується самим фактом перебування їх під водним об`єктом і в межах прибережних захисних смуг. Отже, Новоушицька РДА передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку водного фонду, на яку розповсюджується обмеження щодо її використання, зокрема, на таких ділянках забороняється садівництво та вона не може передаватись у приватну власність.
ОСОБА_1 не мала перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність відповідача під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Щодо позовної давності суд зазначав, що Хмельницька ОДА дізналася про відповідні порушення лише у 2018 році, коли прокурор листом повідомив її про це. Відсутні докази того, що Хмельницька ОДА з наявних у неї відомостей могла знати, що розпорядженням Новоушицької РДА передано у приватну власність земельну ділянку, яка відноситься до водного фонду.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня
2020 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах 100-метрової прибережної захисної смуги.  ОСОБА_1 на спростування зазначених відомостей належних і допустимих доказів не надала. З клопотанням про призначення судової експертизи в справі не зверталась.
Отже, земельна ділянка у розмірі та конфігурації з урахуванням координат та встановлених меж не могла бути передана ОСОБА_1 у приватну власність. Відповідач мала можливість співвіднести близькість земельної ділянки до річки Дністер із чіткими законодавчими заборонами на можливість бути її власником, що ставить під сумнів її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність.
А тому, суд дійшов висновку про незаконність передачі Новоушицькою РДА земельної ділянки водного фонду у власність ОСОБА_1 та прийняв обґрунтоване рішення про скасування розпорядження і визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та зобов`язав відповідача повернути її у державну власність. Земельна ділянка є цілісним об`єктом нерухомого майна у розмірі, конфігурації та площі, а тому розташування її у межах прибережної захисної смуги суперечить вимогам закону щодо передачі її у власність незалежно від того, повністю чи частина її розташована з порушенням його вимог.
Щодо пропуску позовної давності, то суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок Великої Палати, викладений у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, відповідно до якого позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду,
ОСОБА_1 , посилаючись на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року
№ 504/2864/13-ц та застосованого судом апеляційної інстанції в постанові (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України), просила скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької ОДА.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами попередніх інстанцій не встановлено скільки саме території земельної ділянки ОСОБА_1 знаходиться на території прибережної захисної смуги. Наявність лише маленької частки земельної ділянки на території прибережної захисної смуги у той час коли 95 % земельної ділянки знаходиться поза межами прибережної захисної смуги не може бути обґрунтуванням позбавлення права власності.      
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року задоволено частково. Зупинено виконання рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року в частині зобов`язання повернути земельну ділянку за кадастровим номером 6823380700:04:001:0112, площею 2,00 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району Хмельницької області, у власність держави.
У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року справу за позовом 
першого заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької ОДА до Новоушицької РДА та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернення земельної ділянки призначено до розгляду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Розпорядженням Новоушицької РДА від 10 травня 2011 року № 213/11-р «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на отримання безоплатно у власність земельних ділянок» надано дозвіл ОСОБА_1 розробити технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,00 га із земель державної власності, які віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (угіддя-сінопас) для ведення особистого селянського господарства на території Березівської сільської ради (а. с. 14).
На підставі зазначеного розпорядження проектною організацією - приватним підприємством «Наша-справа» виготовлено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.
Розпорядженням Новоушицької РДА від 04 липня 2011 року № 328/11-р 
«Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 
2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності, які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення на території Березівської сільської ради. Передано безоплатно у власність ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку (а. с. 15).
26 липня 2011 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯК №200120 про право власності на земельну ділянку площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 6823380700:04:001:0112), який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 682330001000253 від 26 липня 2011 року.
26 липня 2011 року проведена державна реєстрація права власності 
ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку (а. с. 29).
Розпорядженням Новоушицької РДА від 21 жовтня 2013 року № 326/2013-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки» затверджено проект землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки наданої у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в індивідуальне садівництво без зміни основного цільового призначення категорії земель (а. с. 16).
На підставі зазначеного розпорядження державний реєстратор прийняв 
21 грудня 2013 року рішення (індексний номер 9346237) про державну реєстрацію прав та 18 грудня 2013 року внесено зміни до об`єкта нерухомого майна, зокрема, щодо цільового призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва (а. с. 33-34).
Відповідно до план-схеми розташування спірної земельної ділянки, підготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником 
ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах 100-метрової прибережної захисної смуги (а. с. 42).
Згідно із довідкою, виданою Новодністровським регіональним управлінням водних ресурсів та експлуатації Дністровських водосховищ від 24 травня 2018 року № 127, в результаті співставлення картографічних матеріалів проекту водоохоронної зони Дністровського водосховища по Новоушицькому районі (на території Березівської сільської ради) з даними Публічної кадастрової карти, а також відповідно до норм Земельного та Водного кодексів земельна ділянка з кадастровим номером 6823380700:04:001:0112 знаходиться в межах захисної прибережної смуги 
(а. с. 36).

Позиція Верховного Суду 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статті 4 ВК України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.
Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду взагалі не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статі 59 ЗК України.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).
Отже, за змістом зазначених норм права, землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами, внутрішніми морськими водами та територіальним морем, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України.
Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися (частина четверта статті 88 ВК України).
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу) надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2004 року за № 1470/10069 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України           від 08 травня 1996 року № 486 (далі - Порядок № 486), з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. 
Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».
Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання.
Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.
Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі № 469/1393/16-ц (провадження 
№ 14-71цс18).
На підставі статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 
50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, з урахуванням наведених вище приписів, а також наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, встановили належність спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги, оскільки вона знаходиться в межах 100-метрової прибережної захисної смуги річки Дністер.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).
Перевіряючи законність та обґрунтованість судових рішень попередніх інстанцій, з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи, Верховний Суд вважає правильним висновок судів про те, що передача земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулася з порушенням норм       ЗК України та ВК України, а тому відповідне оскаржуване розпорядження Новоушицької РДА від 04 липня 2011 року № 328/11-р та отриманий на його підставі державний акт є незаконними.
Крім того, слід зазначити, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
Наведене відповідає висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18).
Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та                ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (провадження           № 14-452цс18), пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду                  від 4 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), пункт 97 постанови від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц (провадження 
№ 14-364цс19), пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 07 квітня 2020 року в справі № 372/1684/14-ц (провадження 
№ 14-740цс19)).
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження                              № 14-473цс18)). 
Крім того, заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження 
№ 14-95цс18)).
Відповідач мала можливість співвіднести близькість земельної ділянки до річки Дністер із чіткими законодавчими заборонами на можливість бути її власником, що ставить під сумнів її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність.
А тому, оцінивши наведені обставини, досліджені докази в справі, суди дійшли обґрунтованого висновку про незаконність передачі Новоушицькою РДА земельної ділянки водного фонду у власність ОСОБА_1 та прийняли обґрунтоване рішення про скасування розпорядження і визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та зобов`язали ОСОБА_1 повернути її у державну власність.
Доводи касаційної скарги про можливість часткового повернення земельної ділянки у державну власність з посиланням на обставину лише часткового її розташування у межах прибережної захисної смуги є необґрунтованими, оскільки земельна ділянка є цілісним об`єктом нерухомого майна у розмірі, конфігурації та площі, а тому розташування її у межах прибережної захисної смуги суперечить вимогам закону щодо передачі її у власність незалежно від того, повністю чи частина її розташована з порушенням його вимог. Крім того, ОСОБА_1 з клопотанням про призначення судової експертизи у справі не зверталась.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є вмотивованими та містять відповідні висновки щодо оцінки доказів, в межах підстав та предмету позову.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України оскаржені судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 
2020 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
 
О. М. Осіян
 
С. Ф. Хопта
 
В. В. Шипович