ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  908/723/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,  

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапроект інвест»

на додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду
(головуючий - Березкіна О.В., судді - Антонік С.Г., Іванов О.Г.)
від 16.02.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапроект інвест» 
до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради
про стягнення 626 692,00 грн заборгованості,  

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

1.1.          У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегапроект інвест» (надалі - ТОВ «Мегапроект інвест», позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради (надалі - Департамент з управління ЖКГ Запорізької міської ради, відповідач ) про стягнення 626 692,00 грн вартості виконаних робіт за договором на виконання проектних робіт та здійснення авторського нагляду з реконструкції житлових приміщень ІІІ, ІV, V поверхів гуртожитку під житловий будинок по вул. Незалежної України, 41а в м. Запоріжжі № 6.Р/НУ41а/ДПР від 22.08.2019. 

1.2.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору на виконання проектних робіт та здійснення авторського нагляду з реконструкції житлових приміщень ІІІ, ІV, V поверхів гуртожитку під житловий будинок по вул. Незалежної України, 41а в м. Запоріжжі № 6.Р/НУ41а/ДПР від 22.08.2019 та норм чинного законодавства не оплатив вартість підрядних робіт та акт не підписав № 7 від 22.11.2019 прийому-передачі від 22.08.2019.

1.3.          Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.10.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

1.4.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.01.2021 рішення суду першої інстанції скасовано та позовні вимоги задоволено.

1.5.          Після винесення апеляційним господарським судом постанови позивач подав  заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просив стягнути з відповідача 9 400,38 грн -судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, 14 100,57 грн - судового збору за розгляд апеляційної скарги та витрати на правничу допомогу у розмірі 61 500,00 грн.

1.6.          15.02.2021 відповідач подав письмові заперечення, у яких просив відмовити в задоволенні заяви позивача про винесення додаткової постанови в частині стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на те, що вимоги позивача не підтверджені належними доказами та не відповідають критеріям співмірності та реальності понесених витрат.

2. Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

2.1.          16.02.2021 Східний апеляційний господарський суд ухвалив  додаткову постанову, якою заяву ТОВ «Мегапроект інвест» про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 9 400,38 грн, 14 100,57 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та витрати на професійну правничу допомогу  в сумі 20 000 грн. В частині задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу  у розмірі 41 500, 00 грн - відмовив.

2.2.          Суд апеляційної інстанції, врахувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та ціну позову, а також з огляду на заперечення відповідача, дійшов висновку, що  заявлена сума витрат на правову допомогу у сумі 61 500, 00 грн не  відповідає критерію розумності та реальності цих послуг, а тому  зменшив розмір витрат до 20 000 грн. Вказана сума, на думку суду, відповідає складності справи, співвідноситься з ціною позову та кількістю витраченого часу.

2.3.          При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції врахував критерії реальності витрат (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

2.4.          Також апеляційний господарський суд, задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відхилив доводи відповідача про недотримання позивачем порядку стягнення судових витрат, оскільки заява про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України була подана до суду першої інстанції до закінчення судових дебатів 09.10.2020, а відповідні докази понесених витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду - 15.10.2020.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу. Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження 

3.1.          04.03.2021 ТОВ «Мегапроект інвест» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 908/723/20 в частині відмови у стягненні 41 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалити в цій частині нову додаткову постанову, якою стягнути 41 500, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині додаткову постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін. 

3.2.          В обґрунтування касаційної скарги скаржник визначає підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та посилається на те, що постанова ухвалена судом апеляційної інстанції з порушенням норм частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України та без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у:

- постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 902/347/18 та постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, а саме щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу без наявності клопотання іншої сторони про таке зменшення;

- постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.11.2019 у справі № 910/13071/19, що зменшення витрат на правничу допомогу можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

3.3.          Також скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а саме питання щодо зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки, на думку скаржника, єдина практика застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України поки ще відсутня.

3.4.          Відзив  Департаменту з управління ЖКГ Запорізької міської ради судом касаційної інстанції залишений без розгляду, у зв`язку з несвоєчасним його поданням.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.          Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

4.1.          Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

4.2.          Судом апеляційної інстанції встановлено, що надання позивачу (клієнт) послуг з правової допомоги здійснювали адвокати адвокатського об`єднання  «Коляда Котелевський» на підставі договору про надання правничих послуг № б/н від 13.03.2020.

4.3.          Пунктом 6.1 договору про надання правничих послуг сторони погодили, що за послуги, передбачені пунктом 1.2 цього договору клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар), розмір якої визначається виходячи з кількості витраченого часу з розрахунку 6 000 гривень за одну годину (60 хвилин) часу, що витрачений для надання правничої допомоги. За кожне судове засідання оплата складає як за 30 хвилин правничої допомоги, незалежно від тривалості судового засідання.

4.4.          Відповідно до пункту 6.4. договору про надання правничих послуг, оплату за надані правничі послуги клієнт оплачує протягом 90 робочих днів після винесення рішення Господарським судом Запорізької області на підставі акту виконаних робіт (наданих послуг).

4.5.          З акту виконаних робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокатським об`єднанням надана така правова допомога: консультація та роз`яснення змісту клієнту усіх наданих ним документів для прийняття клієнтом рішення щодо звернення до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою у цій справі (45 хв);  підготовка та подача позовної заяви у справі № 908/723/20 до Господарського суду Запорізької області (4 год 50 хв); підготовка та подача відповіді на відзив ( 3 год 40 хв); участь 02.09.2020 у судовому засіданні по справі № 908/723/20 0,5 год; участь у судовому засіданні 16.09.2020 по справі № 908/723/20 0,5 год; участь 29.09.2020 у судовому засіданні по справі № 908/723/20 0,5 год; участь 12.10.2020 у судовому засіданні по справі № 908/723/20 0,5 год (всього 10 годин 15 хв). Розрахунок: 10 годин 15 хвилин *6000 гривень/год = 61 500 гривень. Також позивачем надано рахунок на оплату наданих послуг за правничу допомогу на суму 61  500,00 грн.

4.6.          У постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, прийнятій об`єднаною палатою Касаційного господарського суду, викладено такий правовий висновок:

4.6.1. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). 

4.6.2.          За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

4.6.3.          У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

4.6.4.          Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України);

4.6.5.          Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України ( 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог). Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

4.6.6.          Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 

4.6.7.          При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. 

4.6.8.          Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

4.6.9.          У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

4.7.          У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (№ в ЄДРСР 87951334) Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

4.8.          Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

4.9.          При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу). 

4.10.          Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої  сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

4.11.          У цій справі відповідач у запереченнях просив відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу лише з тих підстав, що вимоги позивача не підтверджені належними доказами та не відповідають критеріям співмірності та реальності понесених витрат. Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.

4.12.          У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 зазначено, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю,  і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу». 

4.13.          Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для «конкретної справи» (п. 4.16. постанови Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19).

4.14.          Часткова відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права (п. 4.16. постанови Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19).

4.15.          У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про розподіл судових витрат враховуючи конкретні обставини справи, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також критерієм розумності, дійшов висновку не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правову допомогу, що заявлені до стягнення. Такий висновок прямо відповідає висновку, викладеному у пункті 6.1. постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 

4.16.          Доводи скаржника на необхідність врахування правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18 є безпідставними, з огляду на те, що у вказаній справі, на відмінну від справи, що переглядається, стороною не було висловлено жодних заперечень щодо розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

4.17.          Також відсутні підстави і для врахування правової позиції, що викладена у постанові від 22.11.2019 у справі № 910/13071/19, оскільки надаючи оцінку співмірності витрат позивача на оплату послуг адвоката із складення касаційної скарги у справі №910/13071/19 в розмірі 4 000 грн зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та з урахуванням ціни позову, Верховний Суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у суді касаційної інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 3 280 грн. таких витрат.

4.18.          Посилання скаржника на необхідність врахування правової позиції, що викладена у постанові від 22.11.2019 у справі № 902/347/18  є безпідставними, оскільки за результатами розгляду справи об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалила постанову, у якій зазначила, що при вирішенні усіх наступних спорів у подібних правовідносинах має враховуватись правова позиція щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Аналіз висновків, які були викладені в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 зазначено у пункті 4.6 цієї постанови і вони не суперечать прийнятій судом апеляційної інстанції додатковій постанові.

4.19.          Відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.20.          З огляду на межі повноважень суду касаційної інстанції передбачених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, а також зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції ухвалив додаткову постанову відповідно до вказаних правових позицій, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1.          Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

5.2. Відповідно до частини 1 статті 309 зазначеного Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.3. Оскільки викладені у касаційній скарзі доводи про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень не отримали підтвердження, Верховний Суд, переглянувши їх в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржувану додаткову постанову ухвалено із додержанням норм процесуального та матеріального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

6. Розподіл судових витрат

6.1. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті   308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапроект інвест» залишити без задоволення.

2. Додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 908/723/20 залишити без змін.
                    
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 І. Кондратова

Судді                                                                                                              С. Бакуліна

                                                                                                                       О. Кібенко