Постанова                                    
Іменем України                 
 
07 квітня 2021 року                                             
м. Київ
справа № 350/1145/19
провадження № 61-863св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Петранківська сільська рада Івано-Франківської області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Бойчука І. В., Фединяка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Петранківська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні громадським заїздом. 
Просила зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні заїздом шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі.
 
Короткий зміст ухвал суду першої інстанції
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року у складі судді Калиній Г. В. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що до початку розгляду справи позивач направила суду заяву про залишення позовних вимог без розгляду, що на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК Україниє підставою для залишення позову без розгляду.
13 жовтня 2020 року ОСОБА_2 направила заяву, у якій просила стягнути з позивача на її користь судові витрати в розмірі 7 000 грн. Зазначені нею судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката.
Додатковою ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2020 року у складі судді Калиній Г. В. вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на отримання правової допомоги у справі в розмірі 7 000 грн.
Додаткова ухвала мотивована тим, що відповідач для отримання правової допомоги користувалася послугами адвоката та понесла відповідні судові витрати на правову допомогу, загальний розмір яких становить 7 000 грн, що на підставі частини п`ятої  статті 142 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь відповідача. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Додаткову ухвалу Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2020 року скасовано. Заяву ОСОБА_2 про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, залишено без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до частини 5 статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2021 року  ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК Україниу разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Доказами підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , на суму 7 000 грн є прибутковий касовий ордер від 16 серпня 2019 року № 400 на суму 3 000 грн, квитанція від 28 травня 2020 року № 0539532 на суму 4 000 грн та акт надання правничої допомоги від 16 серпня 2020 року з описом робіт, виконаних адвокатом Лютак Л. Л. у справі № 350/1145/19. 17 лютого 2020 року, 17 березня 2020 року та 28 травня 2020 року судові засідання відкладалися за клопотаннями позивача та її представника з підстав: зайнятості - адвоката позивача Родікова І. С., бажанням позивача залучити до розгляду у справі іншого адвоката. Справа перебувала у провадженні суду більше одного року. Для отримання правової допомоги відповідач користувалася послугами професійного адвоката. 
Доводи позивача, який подав відзив на касаційну скаргу
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_1 , у яких вона просила залишити оскаржувану судову постанову без змін, оскільки вона прийнята при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
25 червня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні громадським заїздом. 17 лютого 2020 року, 17 березня 2020 року та 28 травня 2020 року судові засідання відкладалися за клопотаннями позивача та її представника. 
16 серпня 2019 року між адвокатом Лютак Л. Л., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 54, і  ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги. 
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської областівід 09 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених на суму 7 000 грн, ОСОБА_2 надала суду прибутковий касовий ордер від 16 серпня 2019 року № 400 на суму 3 000 грн, квитанцію від 28 травня 2020 року № 0539532 на суму 4 000 грн та акт надання правничої допомоги від 16 серпня 2020 року з описом робіт, виконаних адвокатом Лютак Л. Л. у справі № 350/1145/19 (а.с. 187-189).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Подаючи у січні 2020 року до суду заяву, ОСОБА_1 посилалась на частину першу статті 257 ЦПК України та просила суд залишити позов без розгляду.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
ОСОБА_2 , подаючи у січні 2020 року до суду заяву про стягнення з позивача на її користь понесених нею судових витрат у розмірі 7 000 грн, посилалась на статтю 137, частини п`яту, шосту статті 142 ЦПК України.
Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.
Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. 
Звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про залишення її позову про усунення перешкод в користуванні громадським заїздом без розгляду не свідчить про безпідставність та необґрунтованість її позову. Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це її право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені під час розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Установивши, що в поданій ОСОБА_2 заяві не міститься доводів і доказів необґрунтованості дій позивача, апеляційний суд дійшов правильного висновку про безпідставність вимоги щодо відшкодування понесених  ОСОБА_2 витрат.
Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, натомість наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками апеляційного суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк