Постанова                                              
Іменем України
 
19 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 757/54519/18-ц
провадження № 61-12351св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В.,
          суддів:           Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач), Яремка В. В., 
               
учасники справи: 
позивач - Приватне акціонерне товариство «Фірма Київздравреконструкція»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма Київздравреконструкція» на постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року у складі колегії суддів:     Саліхова В. В., Вербової І. М., Шахової О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У листопаді 2018 року Приватне акціонерне товариство «Фірма Київздравреконструкція» (далі - ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, щоу червні 2017 року між ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 укладений усний договір зберігання, на виконання якого відповідачеві передано автомобіль «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу. 
 
Таким чином, на підставі договору зберігання транспортного засобу, ОСОБА_1 набув право володіння автомобілем «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та обов`язок щодо забезпечення його схоронності.
 
17 червня 2017 року о 16 год 35 хв у м. Києві на Набережному шосе сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та припаркованих автомобілів: «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3 ; «Сузукі», реєстраційний номер НОМЕР_4 , унаслідок чого автомобіль «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та інші транспортні засоби отримали істотні механічні пошкодження. 
 
Згідно з висновком експерта ТОВ «Українські незалежні експерті системи»                  від 28 вересня 2018 року № 000219/01, зазначена ДТП сталася з вини ОСОБА_1 , який, керуючи автомобілем «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив пункти 2.3 (б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, та водія іншого транспортного засобу - ОСОБА_2 , який, керуючи автомобілем «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , також порушив вимоги Правил дорожнього руху.
 
Обставини наявності вини у діях відповідача при настанні ДТП підтверджуються постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року у справі   № 757/36539/17, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). 
 
Відповідно до звіту про оцінку вартості збитку завданого власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 24 жовтня 2018 року № 103/10/18, внаслідок ДТП, позивачу заподіяно майнову шкоду у розмірі 141 694,61 грн. Ураховуючи, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху не лише ОСОБА_1 , розмір відшкодування завданої шкоди має визначатися у відповідній частці з урахуванням обставин, що мають істотне значення, та становить 42 508,38 грн (30 процентів від загального розміру заподіяної майнової шкоди).
 
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 42 508,38 грн. 
Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року позов ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» на відшкодування майнової шкоди 42 508,38 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог про те, що між сторонами укладено усний договір зберігання транспортного засобу, умови якого порушено відповідачем, який не забезпечив його схоронності, оскільки з його вини автомобіль «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазнав механічних ушкоджень, внаслідок чого позивачеві заподіяно майнову шкоду. Наведені обставини визнаються учасниками справи, а тому відповідно до положень частини першої статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб,           а тому позов ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» підлягає задоволенню.
 
У січні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») як особа, яка не брала участі у справі, подало апеляційну скаргу у якій просило заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що зазначеним судовим рішення вирішені питання про права та законні інтереси товариства.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 червня 2020 року у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, на підставі пункту 1 частини першої статті 365 ЦПК України, ПрАТ «СК «Українська страхова група» залучено до участі у справі як третю особу.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Українська страхова група» задоволено, заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що ухвалюючи рішення про задоволення позову ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, не встановив характер спірних правовідносини та обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема не взяв до уваги, що сторони договору відповідального зберігання: ОСОБА_1 та ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» за відсутності визначеної законом письмової форми договору не могли досягти згоди щодо усіх істотних умов такого правочину.
 
Крім того, оскаржуваним судовим рішенням порушуються права ПрАТ «СК «Українська страхова група», яке виплатило страхувальнику страхове відшкодування, а саме: власнику автомобіля «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 . У травні  2018 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду        м. Києва з позовом про стягнення з ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» майнової шкоди, завданої водієм ОСОБА_3 , який 17 червня 2017 року керував транспортним засобом Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», та скоїв ДТП із транспортним засобом «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ухвалою Господарського суду м. Києва   від 05 грудня 2019 року закрито провадження у справі з підстав встановлених               у заочному рішенні Печерського районного суду  м. Києва від 27 серпня 2019 року. Наведене, на думку колегії суддів апеляційного суду, обґрунтовано свідчить, що рішенням суду першої інстанції порушено права ПрАТ «СК «Українська страхова група», яке не брало участі у розгляді справи, що відповідно до вимог частини другої статті 386 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція».
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У червні 2020 року ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» подано до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року,  в якій просить скасувати зазначене судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд ухвалив судове рішення без урахування висновків викладених у постановах Верховного Суду            від 04 липня 2019 року у справі 175/2307/14-ц, від 12 лютого 2020 року у справі                       № 241/1928/16-ц, від 02 квітня 2020 року у справі № 2027/12970/12 (щодо застосування положень частини першої статті 352 та пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України), а також без урахування висновків Верховного Суду, викладених       у постановах від 26 червня 2018 року у справі № 546/1889/16-ц, від 11 липня           2018 року у справі № 564/160/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 165/534/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 753/12832/15-ц (щодо незастосування частини третьої статті 631 ЦК України), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 січня 2020 року у справі № 686/19649/18,                   від 15 квітня 2020 року у справі № 296/2085/17, від 03 грудня 2018 року у справі                     № 715/1586/17, від 28 лютого 2018 року у справі № 759/4049/16-ц, від 21 серпня   2018 року у справі № 219/2278/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі                            № 654/4218/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 902/1142/17, від 15 червня     2018 року у справі № 911/3511/16, від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17 (щодо незастосування положень статей 1172, 1187 ЦК України). 
 
У касаційній скарзі заявник вказував на неврахування апеляційним судом того, що спірні правовідносини виникли між ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 щодо відшкодування останнім майнової шкоди, заподіяної унаслідок істотного механічного пошкодження відповідачем належного позивачеві на праві приватної власності автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року стосується виключно ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 , їхніх прав та обов`язків, і не зачіпає та не стосується прав, свобод та (або) обов`язків ПрАТ «СК «Українська страхова група». Зокрема ні мотивувальна, ні резолютивна частини рішення суду першої інстанції не містять висновків про права та обов`язки ПрАТ «СК «Українська страхова група», правовідносини у справі виникли виключно з приводу прав та обов`язків ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 за договором зберігання транспортного засобу, а тому вказане судове рішення має правові наслідки лише для сторін спору. 
 
Касаційна скарга також містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, заявник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (справа № 910/6636/18 за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди), та, що зазначена справа становить виняткове значення для заявника.
 
Крім того, наявність заочного рішення Печерського районного суду м. Києва               від 27 серпня 2019 року, відповідно до положень частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), не звільняє ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» від обов`язку доказування обставин, встановлених зазначеним судовим рішенням, під час розгляду справи Господарським судом м. Києва справи № 910/6636/18. Постановляючи ухвалу         від 05 грудня 2019 року про закриття провадження у господарській справі 910/6636/18 за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди заподіяної унаслідок ДТП, Господарський суд м. Києва, в першу чергу, виходив із встановлених   у ході зазначеного судового розгляду фактичних обставин, письмових та усних пояснень сторін, письмових доказів, наявних  у матеріалах справи, та керувався відповідними нормами права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема, судом було встановлено, що саме ОСОБА_1 під час ДТП, що мала місце 17 червня        2017 року, був законним володільцем транспортного засобу «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
 
Беручи до уваги, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» не брало участі у справі       і заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року       у цій справі не встановлено обставин стосовно прав та/або обов`язків ПрАТ «СК «Українська страхова група», зазначене судове рішення не має преюдиційного значення при вирішенні справи № 910/6636/18 та несе для Господарського суду         м. Києва виключно інформативний характер. 
 
Наведене, на думку заявника, свідчить про відсутність у ПрАТ «СК «Українська страхова група» права на апеляційне оскарження заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року, та наявність підстав для закриття апеляційного провадження, яке було відкрито за апеляційною скаргою цього товариства. Натомість, апеляційний суд в ухвалі суду, занесеній до протоколу судового засідання від 21 липня 2020 року, невмотивовано відмовив ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження та продовжив розгляд апеляційної скарги ПрАТ «СК «Українська страхова група» по суті.
 
Наявність підстав для оскарження рішення до суду касаційної інстанції у малозначній справі ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» обґрунтовувало тим, що товариство позбавлено можливості спростувати обставини, встановлені апеляційним судом           в оскаржуваному судовому рішенні, при розгляді справи № 910/6636/17 господарськими судами (підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), заявник зауважив, що наслідком протиправного прийняття судом апеляційної інстанції до розгляду по суті апеляційної скарги ПрАТ «СК «Українська страхова група» та незаконного скасування рішення суду першої інстанції стало залучення ПрАТ «СК «Українська страхова група» до участі у справі як третьої особи. А отже, обставини встановлені апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні, в силу положень частини четвертої статті 75 ГПК України, не потребують додаткового доказування при розгляді господарської справи № 910/6636/17, оскільки у зазначених справах (№ 757/54519/18-ц та № 910/6636/18) беруть участь ті самі особи. 
 
Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                         з урахуванням статті 400цього Кодексу. 
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте             в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті         і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості. 
 
Обставини встановлені судами
 
ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» є власником автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
 
У червні 2017 року, як стверджувало ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» і не оспорював ОСОБА_1 , між сторонами укладений усний договір зберігання, на виконання якого відповідачеві передано на зберігання автомобіль «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу. 
 
17 червня 2017 року о 16 год 35 хв у м. Києві на Набережному шосе сталася ДТП за участю автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , автомобіля «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та припаркованих автомобілів: «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3 , «Сузукі», реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобіль «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та інші транспорті засоби отримали істотні механічні пошкодження. 
 
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року        ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
 
Згідно зі звітом про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 24 жовтня 2018 року № 103/10/18 внаслідок ДТП, вартість матеріального збитку ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» у зв`язку              з пошкодженням автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 141 694,61 грн. 
 
У травні 2018 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди у розмірі 263 501,10 грн, заподіяної внаслідок ДТП (справа № 910/6636/18). Зазначені вимоги ПрАТ «СК «Українська страхова група» обґрунтовувало тим, що ним за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 03 травня 2017 року № 28-1301-00159-00002, укладеним з ТОВ ВКФ «Віта Авто», яке є власником автомобіля «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснено страхову виплату      у розмірі 363 501,10 грн. Цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», як власника автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», яке відшкодувало ПрАТ «СК «Українська страхова група» лише 90 000,00 грн із суми виплаченого страхувальникові страхового відшкодування, а тому решта суми - 263 501,10 грн має бути відшкодована ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», як власника джерела підвищеної небезпеки.
 
05 листопада 2018 року, тобто після відкриття провадження у наведеній господарській справі, ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» звертається до суду цивільної юрисдикції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Відкривається провадження у справі 757/54519/18.
 
22 серпня 2019 року ОСОБА_1 позов визнав (а. с. 25). 
 
27 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення за відсутності обох сторін про задоволення позову. 
 
05 грудня 2019 року ухвалою Господарського суду м. Києва провадження у справі     № 910/6636/18 закрито. Ухвала мотивована тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року у справі № 757/54519/18-ц встановлено наявність усного договору зберігання автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладеного у червні 2017 року між ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 , а тому саме на ОСОБА_1 , як володільця цього транспортного засобу, має бути покладено обов`язок з відшкодування майнової шкоди, завданої під час ДТП, третім особам, у тому числі і ПрАТ «СК «Українська страхова група».
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Щодо договірних відносин між ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та            ОСОБА_1 .
 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду,               а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
 
Тобто укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. Головними умовами, за наявності яких договір вважається укладеним, є такі: сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; таку згоду досягнуто в належній формі.
 
Частиною першою статті 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
 
Договір зберігання укладається в письмовій формі. При цьому, письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою або іншим документом, підписаним зберігачем. 
 
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
 
Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.
 
При складанні цього договору необхідно передбачити такі умови: предмет договору (опис речі з зазначенням її вартості, узгодженої сторонами), строк дії договору, характер договору (безоплатний), права та обов`язки сторін, зокрема право установи на користування річчю за згодою працівника (стаття 944 ЦК України), обов`язок установи на першу вимогу працівника повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (стаття 953 ЦК України), відповідальність зберігача за втрату або пошкодження прийнятої на зберігання речі (стаття 950 ЦК України).
 
Висновки щодо існування договірних відносин між ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 .
 
Установивши, що між ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 відсутній письмовий договір зберігання автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про скасування заочного рішення суду першої інстанції, оскільки порушення вимог закону щодо письмової форми правочину, навіть за умови визнання його сторонами факту укладення такого договору, не перетворює усну домовленість у договір зберігання.
 
Договір, щодо якого сторони не дійшли згоди в необхідній формі за всіма істотними умовами, є неукладеним, тобто неіснуючим. 
 
Копія договору відповідального зберігання, долучена представником позивача до матеріалів справи, не спростовує висновків суду в цій частині, оскільки суду надано копію договору від 23 липня 2019 року, ДТП відбулась 17 червня 2017 року. Зазначення у договорі від 23 липня 2019 року, що фактична передача автомобіля  відбулась 05 червня 2017 року, не спростовує факту відсутності письмового договору між сторонами станом на 17 червня 2017 року. 
 
Відповідно, в цій частині висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам, сформульованим Верховним Судом у справах: № 487/2486/16-ц (провадження № 61-18398св18), справа № 755/16499/16-ц (провадження                       № 61-21831св18).

 
Щодо права ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на оскарження  рішення суду першої інстанції
 
24 травня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду м. Києва про відшкодування матеріальної шкоди з ПрАТ «Фірма «Київздравреконструкції», завданої водієм ОСОБА_3 , оскільки пошкоджений автомобіль «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застраховано за договором майнового страхування у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», яка виплатила страхувальнику страхове відшкодування сумі 363 501,10 грн.
 
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05 грудня 2019 року закрито провадження у справі № 910/6636/18 з підстав, встановлених оскаржуваним заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року у справі №757/54519/18. 
 
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11?рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах,               в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.
 
Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.
 
При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» - особи, яка не брала участі у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про її права, інтереси, та (або) обов`язки, чи встановлює, змінює, обмежує, або припиняє права або обов`язки страхової компанії. 
 
Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» зазначило, що вказане рішення суду першої інстанції безпосередньо порушує його права.
 
ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» як страховик виплатило власнику автомобіля «Сканія» страхове відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 17 червня 2017 року за участю автомобіля «Пежо Партнер», належного ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція».  

 
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Отже, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» як страховик, який виплатив страхове відшкодування, набуло права вимоги в порядку суброгації до власника джерела підвищеної небезпеки (автомобіля «Пежо Партнер»), а саме        ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція». 
 
Проте, у справі №757/54519/18, ініційованій власником джерела підвищеної небезпеки ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», після звернення страхової компанії з позовом про відшкодування шкоди, позивач - ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», обґрунтовуючи свої вимоги, вказувало, що ОСОБА_1 повинен нести обов`язок з відшкодування у розмірі 30 % завданої шкоди, відповідно - 70 % інший учасник ДТП. ОСОБА_1 такий позов визнав. 
 
Отже, без залучення до участі у справі страховика, який вже виплатив страхове відшкодування та пред`явив позов до власника джерела підвищеної небезпеки про відшкодування шкоди, порушуються права ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва                    від 27 серпня 2019 року у справі №757/54519/18 встановлено, що власник автомобіля «Пежо Партнер» - ПрАТ «Фірма «Київздравреконструкції» за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю «Сканія, не несе відповідальність, оскільки таку відповідальність несе ОСОБА_1 та інший учасник ДТП, тобто водій автомобіля «Сканія».
 
Наведене очевидно свідчить про те, що справа № 757/54519/18 за позовом            ПрАТ «Фірма «Київздравреконструкції» про відшкодування шкоди до ОСОБА_1 , який не з`являючись до суду, позов визнав, ініційована з метою уникнення               ПрАТ «Фірма «Київздравреконструкції» як власника джерела підвищеної небезпеки відповідальності за заподіяну шкоду.  
 
05 грудня 2019 року закрито провадження у господарській справі № 910/6636/18 із посиланням на обставини, встановлення у цивільній справі № 757/54519/18 Печерським районним судом м. Києва. 

02 січня 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» оскаржило рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року у справі           № 757/54519/18, яке стало преюдиційним для закриття провадження у господарській справі за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди. 
 
Враховуючи те, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», яке виплатило власнику автомобіля «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , страхове відшкодування, вважає, що саме ПрАТ «Фірма «Київздравреконструкції» як власник транспортного засобу «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен відшкодувати шкоду, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність порушених прав ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» ухваленим у цій справі рішенням суду першої інстанції, з огляду на те, що ця страхова компанія не була залучена до участі у розгляді справи, а обставини, що встановлені заочним рішенням у цій справі, позбавляють права ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вимагати від ПрАТ «Фірма «Київздравреконструкції» виплаченого страхового відшкодування у порядку суброгації. 
 
Суд першої інстанції не перевірив та не встановив, що пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ ВКФ «Віта Авто» був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група», яке за договором майнового страхування виплатило його власнику страхове відшкодування, а отже, обставини встановлені заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року, мають преюдиційне значення для розгляду справи, що розглядається у господарському судочинстві, наслідком чого стало постановлення Господарським судом міста Києва ухвали від 05 грудня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди у розмірі 263 501,10 грн, заподіяної унаслідок ДТП (справа № 910/6636/18). За змістом ухвали, закриваючи провадження у справі, господарський суд виходив із того, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 є особою, на яку покладено обов`язок з відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, що унеможливлює розгляд зазначеної справи за правилами господарського судочинства. 
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Українська страхова група», оскільки оскаржуване рішення у цій справі має правові наслідки для страхової компанії, не залученої до участі у справі. 
 
При цьому, Верховний Суд звертає увагу на те, що між сторонами у справі - ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція» та ОСОБА_1 відсутній спір, оскільки сторона відповідача визнала позов. 
 
Визнання позову відповідачем не є відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України безумовною підставою для його задоволення, якщо така процесуальна дія суперечить вимогам закону або порушує права чи інтереси інших осіб, а тому, приймаючи визнання позову ОСОБА_1 та ухвалюючи рішення про задоволення позову ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», суд першої інстанції не врахував зазначених положень процесуального закону, не перевірив, чи не порушує визнання ОСОБА_1 позову права інших осіб, та не вирішив питання про склад осіб, прав інтересів яких стосується ця справа.
 
Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2019 року у справі 175/2307/14-ц, від 12 лютого          2020 року у справі № 241/1928/16-ц, від 02 квітня2020 року у справі                                № 2027/12970/12, безпідставні та необґрунтовані з огляду на таке.
 
У вказаних постановах висловлено позицію про те, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків». У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі                     і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
 
Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення     є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі      у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини   і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.
 
Разом з тим, у справі, що переглядається, встановлено інші фактичні обставини справи, зокрема, на момент ухвалення у цій справі заочного рішення, ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Сканія», реєстраційний номер НОМЕР_2 , а отже, у нього виникло право вимоги на суму відшкодування до власника автомобіля «Пежо Партнер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», що свідчить про те, що незалучення судом до участі у розгляді справи вказаної страхової компанії порушує її право на отримання страхових сум, виплачених нею потерпілому від ДТП.
 
Більше того, як уже зазначалося, обставини, встановлені у цивільній справі                  № 757/54519/18 Печерським районним судом м. Києва, стали підставою для закриття провадження у господарській справі за позовом ПрАТ «СК «Українська страхова група» до ПрАТ «Фірма Київздравреконструкція», третя особа - ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди.
 
Те, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 24 лютого     2020 року у справі № 910/6636/18 апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва   від 05 грудня 2019 скасовано, а справу № 910/6636/18 передано на розгляд Господарському суду міста Києва, тобто до постановлення апеляційним судом у цій справі свого рішення 21 липня 2020 року, не спростовує правильність висновків суду апеляційної інстанції про право ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі. 
 
Таким чином, доводи заявника про те, що суд не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, не знайшли своє підтвердження.
 
Також заявник вказував на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановахВерховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 546/1889/16-ц, від 11 липня      2018 року у справі № 564/160/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 165/534/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 753/12832/15-ц.
 
Верховний Суд відхиляє вказані доводи заявника, з огляду на те, що у вказаних постановах висловлено позицію щодо правильного застосування положень статті 631 ЦК України. 
 
Разом з тим, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність будь-яких підстав для застосування вказаних положень до правовідносин, що виникли між сторонами цієї справи. 
 
Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі стало також твердження заявника про те, що суду апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 686/19649/18, від 15 квітня        2020 року у справі № 296/2085/17, від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17, від 28 лютого 2018 року у справі № 759/4049/16-ц, від 21 серпня 2018 року у справі                              № 219/2278/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 654/4218/15-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 902/1142/17, від 15 червня 2018 року у справі № 911/3511/16, від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17 (щодо незастосування положень статей 1172, 1187 ЦК України всупереч викладених у зазначених справах висновків Верховного Суду).
 
Верховний Суд вважає, що вказані твердження заявника, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, також не підтвердилися, з огляду на відсутність необхідності застосовувати положення статей 1172, 1187 ЦК України, у справі, до участі в якій не залучено осіб, що мають право брати у ній участь.
 
Касаційна скарга також містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Питання права, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. 
 
Проте в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, скаржником не обґрунтовано.
 
Практика розгляду питань, щодо порушення прав осіб, які не брали участі у розгляді справи, ухваленим у справі рішенням, є сталою.
 
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду та встановлення нових обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій. 
 
Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без змін рішення суду апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма Київздравреконструкція» залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       О. В. Ступак

Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков 

                                                                                                          С. О. Погрібний

                                                                                                          Г. І. Усик

                                                                                                                                    В. В. Яремко        
 
Постанова оформлена головуючим суддею Ступак О. В. відповідно до вимог статті 415 ЦПК України.