Постанова
Іменем України
21 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 648/2444/18
провадження № 61-5423св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідачі: Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області, агрофірма радгосп «Білозерський»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Білозерська районна рада Херсонської області,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник - адвокат Петряєв Володимир Вікторович, на рішення Білозерського районного суду Херсонської області, у складі судді Рибас А. В., від 12 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М., від 20 лютого 
2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі представника - адвоката Петряєва В. В., звернулись до суду із аналогічними позовами до Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області, агрофірми радгосп «Білозерський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Білозерська районна рада Херсонської області, про зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1996 року агрофірма радгосп «Білозерський» мала статус державного сільськогосподарського підприємства. 12 лютого 1997 року Білозерська районна рада Херсонської області прийняла рішення № 93, відповідно до якого агрофірма радгосп «Білозерський» включена до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад району. В подальшому рішенням Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 37 
від 24 березня 1999 року агрофірму радгосп «Білозерський» передано до комунальної власності Дніпровської територіальної громади, а 28 квітня 1999 року рішенням Білозерської районної ради Херсонської області № 85 надано згоду на передачу об`єкту спільної власності територіальних громад району агрофірми радгосп «Білозерський» у комунальну власність Дніпровської територіальної громади.
29 серпня 2003 року рішенням Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 74 «Про перелік об`єктів комунальної власності Дніпровської територіальної громади» агрофірму радгосп «Білозерський» включено до об`єктів комунальної власності.
Позивачі зазначали, що 03 листопада 2003 року на зборах трудового колективу агрофірми радгосп «Білозерський» прийнято рішення про приватизацію земель господарства, утворено резервний фонд земель, погоджено місце його розташування і складено списки працівників агрофірми радгосп «Білозерський» та пенсіонерів з їх числа.
08 грудня 2003 року Дніпровська сільська рада Білозерського району Херсонської області прийняла рішення № 79, яким вирішила клопотати перед Білозерською районною адміністрацією Херсонської області про приватизацію земель агрофірми радгосп «Білозерський та надання дозволу на розробку проекту приватизації земель господарства.
17 грудня 2003 року розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 1188 було надано дозвіл на приватизацію земель загальною площею 1 745,2 га, які знаходилися в постійному користуванні агрофірми радгосп «Білозерський», а також надано дозвіл на розробку проекту приватизації землі. При цьому, в грудні 
2003 року між агрофірмою радгосп «Білозерський» та Дніпровською сільською радою Білозерського району Херсонської області було укладено договір оренди землі строком на 49 років, невід`ємною частиною якого були списки пайщиків з визначенням земельної частки кожного в розмірі 2,75 га. 
Агрофірма радгосп «Білозерський» кожного року надавала позивачам зерно, проте згодом вони дізнались, що це зерно надається не у відповідності до їх пайової частки, а як соціальна пільга.
Позивачі неодноразово зверталися із запитами до відповідачів щодо надання копії списків працівників агрофірми радгосп «Білозерський», які були включені до процедури приватизації землі, відповідно до протоколу зборів трудового колективу № 1 від 03 листопада 2003 року, та надання сертифікатів на земельну частку (пай), однак на їхні звернення не було надано вмотивованих відповідей.
Разом з тим, позивачам стало відомо, що сертифікати на їх імена про право на земельну частку (пай) так і не оформлено, крім того їм не було надано списків пайщиків із визначенням земельної частки кожного. 
Вважали, що мають право на земельну частку (пай) і на отримання відповідних сертифікатів, оскільки раніше працювали в агрофірмі радгосп «Білозерський» і є членами зазначеного підприємства.
Посилаючись на викладені обставини,  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та 
ОСОБА_3 просили суд:
1) зобов`язати агрофірму радгосп «Білозерський» надати до Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області списки працівників агрофірми радгосп «Білозерський», яким належить право на отримання земельної частки (паю);
2) зобов`язати Дніпровську сільську раду Білозерського району Херсонської області видати їм сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразку.
Ухвалами Білозерського районного суду Херсонської області від 28 лютого 2019 року цивільні справи за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 об`єднано в одне провадження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області 
від 12 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто із позивачів на користь держави судовий збір по 512,26 грн, а на користь Агрофірми радгосп «Білозерський» витрати на професійну правничу допомогу по 3 000 грн з кожного.
Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що позивачі не набули права на земельну частку (пай), оскільки ними не доведено факту проведення приватизації підприємства та того, що агрофірма радгосп «Білозерський» була перетворена у колективне підприємство, отримання господарством державного акта на право колективної власності на землю, до якого мають долучатися списки членів колективного підприємства, що мають право на земельну частку (пай), тобто позивачами не доведено, що були наявні усі умови для видачі сертифікатів про право на земельну частку (пай).
При цьому, судом констатовано, що агрофірма радгосп «Білозерський» 
є комунальним підприємством та належить територіальній громаді і до теперішнього часу користується землею на підставі державного акта на право постійного користування землею серії І-Х № 001727, виданого 
30 серпня 1996 року згідно рішення Дніпровської сільської ради народних депутатів Білозерського району № 49 від 30 серпня 1996 року, тобто державний акт про право колективної власності на землю не видавався, що виключає складання будь-яких списків та набуття особами права на земельну частку (пай), яке набувається з дня видачі цього акта.
Зважаючи на відмову у задоволенні позову, суд дійшов до висновку про стягнення з позивачів на користь агрофірми радгосп «Білозерський» судових витрат, понесених підприємством на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діяв представник - адвокат Петряєв В. В., задоволено частково.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області 
від 12 листопада 2019 року в частині стягнення з позивачів на користь агрофірми радгосп «Білозерський» витрат на професійну правничу допомогу змінено, зменшено суму стягнення із 3 000 грн до 1 000 грн з кожного. 
У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками районного суду, вказав, що безпідставними є вимоги про покладення обов`язку на юридичну особу передати списки, наявність яких судом не встановлена. Крім того, державний акт про право колективної власності на землю разом із затвердженими списками пайщиків - не видавався, тому підстави для видачі сертифікатів про право на земельну частку (пай) відсутні.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції частково прийняв до уваги доводи заявників про неспівмірність понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, вказавши, що відзиви на позовні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подані за підписом директора агрофірми радгосп «Білозерський» до вступу адвоката Івченка О. О. до участі в справі, а позовні заяви місять аналогічні вимоги та об`єднані в одне провадження, проте витрати відповідачем проводилась по кожному позову окремо.
Додатковою постановою Херсонського апеляційного суду від 05 березня 
2020 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь агрофірма радгосп «Білозерський» судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені товариством під час апеляційного розгляду справи, по 1 000 грн з кожного.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
19 березня 2020 року засобами поштового зв`язку представник 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Петряєв В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 648/2444/18 та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У червні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявники зазначили 
пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, вважаючи що суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 12 жовтня 
2016 року у справі № 6-464цс16.
Позивачі вважають помилковими висновки судів попередніх інстанції про те, що вони не набули права на земельну частку (пай), оскільки наявні всі підстави, передбаченні Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указом Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організація», для отримання ними сертифікатів на право на земельну частку (пай). Також вказують, що їх право на отримання земельної частки (паю) гарантоване положеннями статті 25 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Згідно копії трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , із 25 травня 
1991 року по 28 липня 1997 року він працював водієм у радгоспі «Білозерський», а з 24 квітня 1998 року по 20 березня 2006 року в агрофірмі радгосп «Білозерський».
Відповідно до копії трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_2 , 
із 15 березня 1999 року він працював керівником гуртка, а з 31 серпня 
2004 року вчителем трудового навчання Дніпровського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа I-III ступенів - дитячий садок».
Згідно копії трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_3 , вона із 
08 травня 1991 року по 22 березня 2004 року працювала на посаді робітника в агрофірмі радгосп «Білозерський».
Відповідно до рішення Дніпровської сільської ради народних депутатів Білозерського району № 49 від 30 серпня 1996 року радгосп «Білозерський» видано державний акт серії I-XC № 001721 на право постійного користування землею площею 1 745,2 га. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 103.
02 лютого 1998 року Дніпровською сільською радою народних депутатів Білозерського району прийнято рішення № 77 про продовження строку реформування агрофірми радгосп «Білозерський» із запланованого 
1997 року до 2003 року.
Рішенням Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 85 від 28 квітня 1999 року надано згоду на передачу об`єкту спільної власності територіальних громад району агрофірми радгосп «Білозерський» у комунальну власність Дніпровської територіальної громади.
Відповідно до пункту 2.1 Статуту агрофірми радгосп «Білозерський», затвердженого рішенням Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 43 від 07 лютого 2003 року, та статуту (нова редакція), затвердженого рішенням Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 85 від 06 травня 2016 року, агрофірма радгосп «Білозерський» є комунальним сільськогосподарським підприємством, знаходиться на самостійному балансі та належить до комунальної власності Дніпровської територіальної громади.
В матеріалах справи наявна неповна копія (витяг) протоколу загальних зборів трудового колективу агрофірми радгосп «Білозерський» № 1 
від 03 листопада 2003 року, згідно з яким на порядок денний зборів були винесені наступні питання:
- прийняття рішення про приватизацію земель господарства на підставі 
статті 25 ЗК України;
- визначення відповідно до статті 25 ЗК України кола осіб, які мають право на одержання земельного паю;
- прийняття рішення про спільну часткову власність на земельну ділянку на підставі статті 86-88 ЗК України та передачу її в оренду агрофірмі радгосп «Білозерський» на підставі статті 93 ЗК України;
- створення комісії по приватизації землі;
- надання повноважень для оформлення необхідної документації, сертифікатів, державного акта та договору оренди;
- передачі земель (в резервний фонд) Дніпровській сільській раді на підставі частини 9 статті 25 ЗК України, 
та вирішено: розпочати приватизацію земель агрофірми радгосп «Білозерський» на 03 листопада 2003 року (з моменту прийняття цього рішення) та направити клопотання до Дніпровської сільської ради та Білозерської районної державної адміністрації.
В матеріалах справи відомості про складення і затвердження списків осіб, які мають право на приватизацію земель, відсутні.
Відповідно до рішення Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 79 від 08 грудня 2003 року вирішено клопотати перед Білозерською районною державною адміністрацією Херсонської області про приватизацію земель агрофірми радгосп «Білозерський» та надання дозволу на розробку проекту приватизації земель господарства.
Розпорядженням голови Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області № 1188 від 17 грудня 2003 року надано згоду на приватизацію земель, які були надані у постійне користування агрофірмі радгосп «Білозерський» загальною площею 1 745,2 га, працівниками агрофірми радгосп «Білозерський» та пенсіонерами з їх числа, надано дозвіл на розробку проекту приватизації.
Рішенням Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області№ 37 від 28 грудня 2010 року «Про розгляд заяв громадян щодо видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай)», розглянувши заяви громадян щодо видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай), вирішено, враховуючи, що агрофірма є комунальним сільськогосподарським підприємством: звернутися до агрофірми радгосп «Білозерський» з пропозицією щодо проведення загальних зборів (зборів уповноважених) про приватизацію господарства.
Згідно рішення Дніпровської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 64 від 02 березня 2011 року у задоволенні колективної скарги на рішення сесії Дніпровської сільської ради № 37 
від 28 грудня 2010 року було відмовлено, рішення залишено без змін. При цьому, відмовлено у задоволені скарги громадян щодо передачі земельних часток (паїв) із земель агрофірми радгосп «Білозерський», оскільки питання приватизації землі, яка знаходиться в постійному користуванні агрофірми радгосп «Білозерський» можливо вирішувати лише після загальних зборів про приватизацію агрофірми радгосп «Білозерський». На даний час рішення щодо приватизації агрофірми радгосп «Білозерський» не прийнято.
Згідно пунктів 5.6, 5.7, 5.8 Статуту агрофірми радгосп «Білозерський», в діючій редакції, трудовий колектив господарства, який складають постійні працівники господарства, приймає рішення про приватизацію земель господарства і визначає перелік працівників господарства та інших осіб, які мають право на отримання земельного паю. Повноваження трудового колективу господарства реалізуються загальними зборами працівників підрозділів.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 цього Кодексу є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України 1990 року кожний 
член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
За частинами шостою, сьомою статті 6 ЗК України 1990 року при обчислені розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів, враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.
Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.
Пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ 
№ 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Аналогічне положення закріплене в статі 5 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність відповідно до Закону України № 2269-VIII від 18 січня 2018 року), відповідно до яких приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснювалась шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених).
Відповідно до частин першої статті 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.
За змістом статті 23 ЗК України 1990 року державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
Пунктом 4 Указу № 720/95 передбачено, що розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією.
Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (пункт 5 Указу № 720/95).
Судами встановлено, що агрофірма радгосп «Білозерський» не отримувала державного акта на право колективної власності на землю та є комунальним підприємством, яке не перетворено на колективне сільськогосподарське підприємство, сільськогосподарський кооператив чи акціонерне товариство.
В матеріалах справи відомості про складення і затвердження списків осіб, які мають право на приватизацію, відсутні.
За загальним правилом особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством такого акта, що узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 635/2831/17.
Висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 12 жовтня 
2016 року у справі № 6-464цс16, про які зазначено заявниками у касаційній скарзі, сформульовані за інших фактичних обставин та щодо іншого предмету спору.
Отже, вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.
Щодо посилань заявників на положення статті 25 ЗК України необхідно зазначити наступне.
Землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися у приватну власність різними способами, які залежать у тому числі і від організаційно-правової форми сільськогосподарських підприємств.
Так, відповідно до пункту 1 Указу № 720/95 паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
Натомість відносини щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій регламентовано, зокрема частинами першою-третьою статті 25, 
частинами третьою-п`ятою статті 118 ЗК України.
Таким чином паювання земель сільськогосподарських підприємств згідно Указу № 720/95 є особливим, але не єдиним, порядком набуття земель у приватну власність.
Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верхового Суду, викладеними у постановах від 01 жовтня 2019 року у справі № 922/2723/17, від 13 листопада 2019 у справі №823/1984/16.
Принцип диспозитивності цивільного судочинства (пункт 5 частини третьої статті 2, стаття 13 ЦПК України) передбачає, зокрема, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачами заявлені, а судами розглянуті позовні вимоги про зобов`язання агрофірми надати до сільської ради списки працівників, яким належить право на отримання земельної частки (паю), та зобов`язання сільської ради видати сертифікати на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразку. 
В межах заявлених позовних вимог судами правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, які б тягнули за собою скасування оскаржених судових рішень.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє представник - адвокат Петряєв Володимир Вікторович, залишити без задоволення.
Рішення Білозерського районного суду Херсонської області 
від 12 листопада 2019 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович