Постанова
Іменем України
 
29 квітня 2021 року
місто Київ
 
справа № 264/5562/17
провадження № 61-5126св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовбетон»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року у складі судді Литвиненко Н. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко Т. Б., Гаврилової Г. Л., Кочегарової Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» 
(далі - ТОВ «Азовбетон», Товариство), в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 124 230, 94 грн, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 86 585, 22 грн та поворотну фінансову допомогу в сумі 1 779 504, 00 грн.
На обґрунтування позову посилався на те, що з червня 2014 року працює у ТОВ «Азовбетон» на посаді директора. За період з березня до жовтня 2017 року у відповідача перед ним виникла заборгованість зі сплати заробітної плати в сумі 124 230, 94 грн. Окрім заборгованості зі сплати заробітної плати у відповідача також існує заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати компенсації за невикористану відпустку за період з 2013 року до 2017 року у розмірі 86 585, 22 грн. Також за період з червня до вересня 2017 року позивачем, як фізичною особою, надано відповідачу поворотну фінансову допомогу згідно з договорами про надання поворотної фінансової допомоги, яка позивачу не повернута.
Стислий виклад заперечень сторони відповідача
Відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Азовбетон» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та поворотної фінансової допомоги задоволено. Стягнуто з ТОВ «Азовбетон» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року до жовтня 2017 року у розмірі 124 230, 94 грн, заборгованість за невикористану відпустку за період з 2013 до 2017 року у розмірі 86 585, 22 грн, а також заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги у сумі 1 779 504, 00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції обґрунтовував ухвалене рішення тим, що вимоги позивача про стягнення з ТОВ «Азовбетон» заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 124 230, 94 грн та заборгованості за невикористану відпустку у розмірі 86 585, 22 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 незаконно нараховував собі заробітну плату будь-якими доказами не підтверджено. Задовольняючи позовні вимоги у частині стягнення заборгованості з поворотної фінансової допомоги, суд дійшов висновку про існування договірних правовідносин між сторонами, що підтверджується копіями наданих позивачем договорів про надання поворотної фінансової допомоги. Попри відсутність оригіналів договорів про надання поворотної фінансової допомоги, зібрані у справі в сукупності письмові докази, зокрема: копії договорів, представлені позивачем, квитанції до прибуткового касового ордера та банківські квитанції про перерахування коштів із відображенням призначення платежів за договорами, дали підстави суду визнати існування між ОСОБА_1 та ТОВ «Азовбетон» договірних відносин з надання поворотної фінансової допомоги. За своєю цивільно-правовою природою та юридичним змістом укладені між сторонами договори поворотної фінансової допомоги є договорами позики. Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка згідно з довідкою ТОВ «Азовбетон» від 30 жовтня 2017 року становить 1 779 504, 00 грн та підлягає стягненню у судовому порядку. Жодних доказів на спростування наявності зазначеної заборгованості відповідачем надано не було.
Постановою Донецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року рішення суду першої інстанції у частині стягнення заборгованості за невикористані щорічні відпустки скасовано, у задоволенні вимоги про стягнення компенсації за невикористані щорічні відпустки за період з 2013 року до 2017 року у сумі 86 585, 22 грн відмовлено. Рішення у частині стягнення заборгованості за договорами про надання поворотної фінансової допомоги та судового збору змінено. Стягнуто з Товариства на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами про надання поворотної фінансової допомоги у сумі 1 754 504, 00 грн та судовий збір у розмірі 7 888, 00 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, погодився з його висновками про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за договорами поворотної допомоги. Договори про надання поворотної фінансової допомоги, з приводу виконання яких виник спір, не оспорені у встановленому законом порядку, не визнані недійсним до ухвалення оскаржуваного у справі рішення, в тому числі із підстав, заявлених представником відповідача, зокрема, фальсифікації, відсутності у ОСОБА_1 повноважень для їх укладення від імені підприємства тощо. Тому посилання представника відповідача на неукладення договорів та ненадходження з цього приводу коштів до каси підприємства є безпідставними. Оригінали договорів поворотної фінансової допомоги за клопотанням представника позивача оглянуті апеляційним судом у судовому засіданні 19 грудня 2018 року та засвідчені їх копії. ОСОБА_1 передчасно звернувся з позовом про стягнення заборгованості за невикористані дні відпустки, не надав відомостей про його звільнення з роботи, а тому рішення суду в частині стягнення заборгованості за невикористані дні відпустки у сумі 86 585, 22 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволені позову.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у березні 2019 року, ТОВ «Азовбетон» просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Заявник обґрунтовує вимоги касаційної скарги тим, що, задовольняючи позов у частині стягнення поворотної фінансової допомоги, суди не звернули увагу, що до суду першої інстанції не було надано оригінали договорів поворотної допомоги. Позивач надав оригінали договорів до суду апеляційної інстанції, однак у суду були відсутні підстави брати до уваги зазначений доказ, оскільки позивач не обґрунтував належним чином неможливості подати наведений доказ до суду першої інстанції. Судом апеляційної інстанції необґрунтовано проігноровано клопотання відповідача про зупинення розгляду справи до закінчення розгляду інших цивільних прав про визнання договорів поворотної фінансової допомоги недійсними та про стягнення надмірно сплачених грошових коштів з позивача. Відповідно до положень статуту ТОВ «Азовбетон» директор лише за рішенням загальних зборів учасників товариства укладає угоди незалежно від їх вартості про отримання кредитів та інше, про що має складати відповідні протоколи. Загальні збори учасників товариства з питання надання дозволу колишньому директору товариства ОСОБА_1 на укладення договорів не проводилися. Крім того, позивач не довів, що у відповідача виникло зобов`язання із повернення позики, адже позивач до нього не звертався із зазначеною вимогою. Також суд необґрунтовано стягнув суму заборгованості із заробітної плати, оскільки трудові відносини між сторонами не припинені.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У поданому відзиві ОСОБА_1 просив касаційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її необґрунтованість.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у березні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.
За частиною першою статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Азовбетон» укладено дев`ять договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2017 року № 5ФП у розмірі 17 000, 00 грн, від 07 червня 2017 року № 6ФП у розмірі 17 000, 00 грн, від 09 червня 2017 року № 7ФП у розмірі 20 000, 00 грн, від 19 червня 2017 року № 8ФП у розмірі 50 000, 00 грн, від 05 липня 2017 року № 9ФП у розмірі 100 000, 00 грн, від 04 вересня 2017 року № 14ФП у розмірі 240 000, 00 грн, від 07 вересня 2017 року № 15ФП у розмірі 300 000, 00 грн, від 13 вересня 2017 року № 16ФП у розмірі 100 000, 00 грн, від 14 вересня 2017 року № 18ФП у розмірі 2 000 000, 00 грн. Зазначені договори є ідентичними за своїми умовами.
Згідно з пунктом 1.1 договорів позикодавець ОСОБА_1 надає позичальнику ТОВ «Азовбетон» поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договором.
За пунктом 1.2 договорів поворотною фінансовою допомогою визнається сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.
Згідно з пунктом 2.3. договорів від 01 червня 2017 року № 5ФП, від 07 червня 2017 року № 6ФП поворотна фінансова допомога надається протягом 12 місяців, згідно з договорами від 09 червня 2017 року № 7ФП, від 19 червня 2017 року № 8ФП, від 05 липня 2017 року № 9ФП, від 04 вересня 2017 року № 14ФП, від 07 вересня 2017 року № 15ФП, від 13 вересня 2017 року № 16ФП - протягом 24 місяців, згідно з договором від 14 вересня 2017 року №18ФП - протягом 60 місяців з дати підписання договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця.
Поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцеві.
Відповідного до пункту 3.1 договорів поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позикодавця.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 01 червня 2017 року № 3 та квитанцією Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», банк) від 01 червня 2017 року на суму 17 000, 00 грн за договором № 5ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2017 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон», відкритий в ПАТ «Укрексімбанк», від ОСОБА_1 перераховані грошові кошти на суму 17 000, 00 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 07 червня 2017 року № 4 та квитанцією ПАТ «Укрексімбанк» від 07 червня 2017 року на суму 17 000, 00 грн за договором № 6ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07 червня 2017 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон», відкритий в ПАТ «Укрексімбанк», від ОСОБА_1 перераховані грошові кошти на суму 17 000, 00 грн.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 09 червня 2017 року № 5 та квитанцією ПАТ «Укрексімбанк» від 09 червня 2017 року на суму 20 000, 00 грн за договором № 7ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 09 червня 2017 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон», відкритий в АТ «Укрексімбанк», від ОСОБА_1 перераховані грошові кошти на суму 20 000, 00 грн.
Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів від 19 червня 2017 року № 10, від 22 червня 2017 року № 11, від 30 червня 2017 року № 12, від 05 липня 2017 року № 13 та квитанціями ПАТ «Укрексімбанк» від 19 червня 2017 року, 22 червня 2017 року, 30 червня 2017 року, 05 липня 2017 року на відповідні суми 16 263, 32 грн, 9 999, 68 грн, 7 310, 00 грн, 16 427, 00 грн за договором № 8ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 19 червня 2017 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон», відкритий в ПАТ «Укрексімбанк», від ОСОБА_1 перераховані грошові кошти на загальну суму 50 000, 00 грн.
Згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів від 05 липня 2017 року № 14, від 24 липня 2017 року № 17, від 15 серпня 2017 року № 18, від 16 серпня 2017 року № 19 та квитанціями ПАТ «Укрексімбанк» від 05 липня 2017 року, 24 липня 2017 року, 15 серпня 2017 року, 16 серпня 2017 року на відповідні суми 1 248, 00 грн, 10 800, 00 грн, 9 000, 00 грн, 55 000, 00 грн за договором № 9ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 05 липня 2017 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон», відкритий в ПАТ «Укрексімбанк», від ОСОБА_1 перераховані грошові кошти на загальну суму 76 048, 00 грн.
За квитанцією до прибуткового касового ордера від 04 вересня 2017 року № 21 та квитанцією ПАТ «Укрексімбанк» від 04 вересня 2017 року на суму 225 000, 00 грн за договором № 14ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 04 вересня 2017 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон», відкритий в ПАТ «Укрексімбанк», від ОСОБА_1 перераховані грошові кошти на суму 225 000, 00 грн.
Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 07 вересня 2017 року № 22 на суму 300 000, 00 грн за договором № 15ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 07 вересня 2017 року ТОВ «Азовбетон» від ОСОБА_1 надані грошові кошти на суму 300 000, 00 грн.
За квитанцією до прибуткового касового ордеру від 13 вересня 2017 року № 23 на суму 74 000, 00 грн за договором № 16ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 13 вересня 2017 року ТОВ «Азовбетон» від ОСОБА_1 надані грошові кошти на суму 74 000, 00 грн.
Згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів від 14 вересня 2017 року № 24, від 15 вересня 2017 року № 25, від 18 вересня 2017 року № 26, від 20 вересня 2017 року № 28, від 22 вересня 2017 року № 30, від 26 вересня 2017 року № 32, від 28 вересня 2017 року № 34, від 29 вересня 2017 року № 35, від 02 жовтня 2017 року № 36, від 03 жовтня 2017 року № 37, від 04 жовтня 2017 року № 38, від 05 жовтня 2017 року № 39, від 06 жовтня 2017 року № 40, від 09 жовтня 2017 року № 41, від 10 жовтня 2017 року № 42, від 11 жовтня 2017 року № 43, від 12 жовтня 2017 року № 44, від 13 жовтня 2017 року № 45, від 16 жовтня 2017 року № 46, від 17 жовтня 2017 року № 47, від 18 жовтня 2017 року № 48, від 19 жовтня 2017 року № 49, від 20 жовтня 2017 року № 50, від 21 жовтня 2017 року № 51, від 23 жовтня 2017 року № 52, від 24 жовтня 2017 року № 53, кожна з яких на суму 50 000, 00 грн, за договором № 18ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 14 вересня 2017 року ТОВ «Азовбетон» від ОСОБА_1 надані грошові кошти на загальну суму 1 300 000, 00 грн. Отже, позивачем надана фінансова допомога відповідачу за зазначеними договорами на загальну суму 2 079 048, 00 грн.
Відповідно до довідки ТОВ «Азовбетон» станом на 30 жовтня 2017 року заборгованість за наданою фінансовою допомогою ТОВ «Азовбетон» перед ОСОБА_1 становить 1 779 504, 00 грн.
За інформацією з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 отримував доходи у вигляді заробітної плати від ТОВ «Азовбетон», за перший квартал 2017 року нарахована заробітна у сумі 105 590, 79 грн, до бюджету перераховано 19 006, 34 грн, за другий квартал 2017 року - у сумі 46 149, 00 грн, до бюджету перераховано 8 306, 82 грн, за третій квартал 2017 року - в сумі 77 491, 93 грн, до бюджету перераховано 13 948, 55 грн, за четвертий квартал 2017 року інформація відсутня. Додатково зазначено, що інформація потребує уточнення у джерела доходів.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Визначаючи характер та правову природу цивільних відносин, що виникли між сторонами, Судом враховано таке.
Відповідно до підпункту 14.1.257 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порівняння диспозицій наведених норм права дає підстави стверджувати про наявність спільних ознак правових відносин та, відповідно, аналогічне правове регулювання. Окрім цього, необхідно врахувати, що у законодавстві не встановлюється будь-яких обмежень щодо кола осіб, які можуть бути сторонами договору позики. Тому позикодавцем та позичальником можуть бути як юридичні, так і фізичні особи, як резиденти, так і нерезиденти. Чинним цивільним законодавством не передбачено обмеження також й щодо суми позики.
Встановивши факт існування між сторонами договірних правовідносин з приводу позики, а також факт невиконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми позики.
Розрахунки сум, що підлягають стягненню з відповідача, Товариством під час розгляду справи не спростовані.
Доводи касаційної скарги відповідача, що спірний договір, усупереч вимогам частини третьої статті 238 ЦК України укладено від імені кредитора та позичальника однією і тією ж особою, тобто договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для повернення позики.
Так, згідно з частиною третьою статті 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
За змістом частини третьої статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, перевірив права та обов`язки директора ТОВ «Азовбетон» на час виникнення спірних правовідносин, встановив, що питання про укладення договорів безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги не належало до виключної компетенції загальних зборів учасників, тобто ОСОБА_1 на час укладення договорів безпроцентної позики на умовах поворотної фінансової допомоги був наділений повноваженнями на вчинення таких правочинів від імені товариства.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що на виконання укладеного договору ОСОБА_1 , перерахувавши на розрахунковий рахунок ТОВ «Азовбетон» грошові кошти, діяв не у власних інтересах, а в інтересах товариства, керівником якого він був, за змістом укладеного договору він не мав наміру збагатитися за рахунок ТОВ «Азовбетон» та не переслідував іншу корисливу мету всупереч інтересам своїх посадових повноважень.
Доводи касаційної скарги про те, що позивач надав оригінали договорів до суду апеляційної інстанції, однак у суду були відсутні підстави брати до уваги зазначений доказ, оскільки позивач не обґрунтував належним чином неможливості подати наведений доказ до суду першої інстанції, Верховний Суд визнає необґрунтованими, оскільки позивач не подавав до апеляційної інстанції новий доказ, а подав оригінал доказу, копію якого було подано до суду першої інстанції.
Крім того, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду із позовом 02 листопада 2017 року та з того часу відповідач у разі визнання існування договірних зобов`язань мав можливість їх добровільного виконання та повернення коштів, але не зробив цього, а отже цивільні права позивача є порушеними та підлягають судовому захисту.
Стосовно доводів про те, що відповідач звернувся до суду із позовами про визнання договорів поворотної фінансової допомоги недійсними та про стягнення надмірно сплачених грошових коштів з позивача, Верховний Суд визнає їх необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваних рішень, оскільки ухвалами Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2020 року та від 05 березня 2019 року зазначені позови залишені без розгляду, в апеляційному порядку зазначені ухвали не оскаржені.
Доводи касаційної скарги, що суди надали неналежну оцінку доказам у частині вимог про стягнення заробітної плати, фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбетон» залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2018 року у незміненій та нескасованій частині та постанову Донецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                  С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            В. В. Яремко