Постанова
Іменем України
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 761/22108/16
провадження № 61-12761св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Київська міська рада,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Городисський та Партнери», Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації),
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Волошина В. О., від 22 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Іванової І. В., Сліпченка О. І., Сушко Л. П., від 11 серпня 
2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування дозволу.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 10 липня 2015 року Київська міська рада надала товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Городисський та Партнери» (далі - ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери») дозвіл № ДОЗ-0206 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі по АДРЕСА_1 .
Позивач вважав, що зазначений дозвіл був виданий з порушенням вимог чинного законодавства та порушує його законні права та інтереси, як співвласника багатоповерхового будинку, який знаходиться за адресою: 
АДРЕСА_1 , оскільки використання земельної ділянки, щодо якої надано дозвіл, буде обмежувати вільний проїзд та прохід до під`їздів №№ 3-5 його будинку.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати дозвіл Київської міської ради № ДОЗ-0206 від 10 липня 2015 року на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 
2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. При цьому судом не встановлена наявність підстав для відмови у наданні дозволу № ДОЗ-0206 
від 10 липня 2015 року, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав, свобод чи інтересів видачею спірного дозволу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
Приймаючи постанову від 11 серпня 2020 року, колегія суддів виходила з того, що скасування оспорюваного дозволу, виданого ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери», впливатиме на права та інтереси цього товариства, яке не було залучено до участі у справі в якості співвідповідача, що і є підставою для відмови в задоволенні позову.
Крім того, колегія суддів вказала на неможливість залучення співвідповідача на стадії апеляційного перегляду справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
22 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року скасувати, 
а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/22108/16 та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У жовтні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вказує, що судом першої та другої інстанції були порушені норми процесуального права. Зокрема було необґрунтовано відхилені його клопотання про призначення судової експертизи, а крім того суд першої інстанції за власною ініціативою не залучив ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери» до участі у справі в якості співвідповідача.
Звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові 
від 27 лютого 2020 року у справі № 759/13033/14-а, відповідно до яких заміна відповідача можлива за ініціативою суду.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
02 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери», в інтересах якого діє представник - адвокат Жухевич О. В., до Верховного Суду подало відзив, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Зазначає, що позивач заявив клопотання про призначення експертизи лише через два роки після звернення до суду, при цьому не обґрунтував неможливість подання такого клопотання на стадії підготовки справи до розгляду, а також належним чином не обґрунтував необхідність призначення експертизи.
Наголошує, що розгляд справи триває більше чотирьох років, і позивач не надав та не забезпечив отримання жодного належного доказу на підтвердження обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог. Натомість третя особа, яка є власником нежитлової будівлі, розташованої на земельній ділянці щодо якої надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, знаходиться в ситуації правової невизначеності у зв`язку з тривалим розглядом справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Позивач є власником квартири в будинку 
АДРЕСА_1 .
10 липня 2015 року Київська міська рада надала дозвіл № ДОЗ-0206 на розроблення ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою - другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - 
ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. 
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. 
Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України 2004 року (в редакції на час подання позову у розглядуваній справі) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Отже, як нормами ЦПК України 2004 року, в редакції на час подання позову 
ОСОБА_1 , так і чинним ЦПК України, передбачено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. 
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати дозвіл Київської міської ради № ДОЗ-0206 від 10 липня 2015 року, виданий ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери», на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі.
Очевидно, що рішенням суду у розглядуваній справі будуть вирішені питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери», якому видано оспорюваний позивачем дозвіл.
Натомість ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери» до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а позивач заяв чи клопотань про залучення ТОВ «ЮФ «Городисський та Партнери» в якості співвідповідача не заявляв.
Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків.
За таких обставин законним та обґрунтованим є висновок апеляційного суду, з яким погоджується Верховним Суд, про те, що підставами для відмови у позові ОСОБА_1 є неналежний суб`єктний склад учасників справи.
Помилка суду першої інстанції при мотивуванні підстав для відмови у позові виправлена апеляційним судом.
Доводи заявника про необґрунтоване відхилення клопотань про призначення експертизи не підлягають врахуванню, оскільки висновки судів по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників. 
Висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27 лютого 2020 року у справі № 759/13033/14-а, на які посилався заявник у касаційній скарзі не можуть бути застосовані у розглядуваній справі, оскільки справа 
№ 759/13033/14-а розглянута в порядку адміністративного судочинства. При цьому Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) на відміну від ЦПК України, дійсно передбачав і передбачає право суду з власної ініціативи залучити до участі у справі іншого відповідача (стаття 52 КАС України в редакції до 15 грудня 2017 року, та стаття 48 чинного КАС України).
Відповідно до частини другої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 
ЦПК України оскаржене судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 листопада 
2019 року з урахуванням змін за результатами його апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович        Є. В. Синельников       С. Ф. Хопта