ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ  
 ПОСТАНОВА          
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ          

 09 березня 2010 р.                                                                                    	№ 15/279  	

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

	Л.І. Рогач –головуючого,
Н.О. Волковицької, С.Б. Бакуліної	
 
за участю представників:	
	
позивача	не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належно).	
 
відповідача
прокурора	Аксютін Р.В., дов. від 12.01.10р.
Громадський С.О.	
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання	Заступника прокурора Львівської області 	
 
на постанову	Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2009 року 	
 
у справі	№ 15/279 Господарського суду Львівської області	
 
за позовом	Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк "Надра"	
 
до 	Державного підприємства "Золочівське лісове господарство"	
 
про	стягнення 1092475,14грн.	

ВСТАНОВИВ:
 09.10.2008р. Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк "Надра" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" 1092475,14грн. заборгованості за кредитними договорами № 80/2008 від 23.04.2008р., № 98-1/2008 від 30.05.2008р., № 129/2008 від 27.06.2009р., посилаючись на статті 526, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України. 
Заявою позивача від 02.12.2008р. (а.с.98) позовні вимоги зменшено до 1072075,28грн., враховуючи часткову сплату боргу відповідачем. 
Відповідач відхилив позовні вимоги, посилаючись на укладення кредитних договорів з порушенням Тимчасового положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 274 від 28.03.2008р. Також відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру належної до сплати пені за статтею 83 Господарського процесуального кодексу України (а.с.44).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.12.2008 року (суддя Костів Т.) позов задоволено повністю; з відповідача стягнуто на користь позивача 1072075,28грн. боргу, 10930грн. державного мита, 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Судове рішення вмотивовано обґрунтованістю позовних вимог, доведеністю неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань всупереч статтям 526, 1054 Цивільного кодексу України.
Доводи відповідача про невідповідність кредитних договорів приписам чинного законодавства відхилено з мотивів визнання та виконання спірних договорів сторонами. Про наслідки розгляду клопотання відповідача про зменшення розміру пені в протоколі судового засідання та судовому рішенні не зазначено.
04.12.2008р. відповідач звернувся з апеляційною скаргою на рішення місцевого господарського суду, за якою порушено апеляційне провадження ухвалою від 15.12.2008р.
03.02.2009р. відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі № 15/279 до моменту вирішення справи № 4/190 за позовом Державного підприємства "Золочівське лісове господарство" до Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" про визнання недійсними кредитних договорів № 80/2008 від 23.04.2008р., № 98-1/2008 від 30.05.2008р., № 129/2008 від 27.06.2009р.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 03.02.2009р. вказане клопотання було відхилено з огляду на порушення провадження у справі № 4/190 після прийняття судового рішення у справі № 15/279, що є предметом даного апеляційного перегляду.
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2009р. (судді: Процик Т.С. –головуючий, Городечна М.І., Кузь В.Л.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін за відсутності передбачених законодавством підстав для його скасування.
Постанову апеляційної інстанції вмотивовано законністю та обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за кредитними договорами, доведеністю суми боргу, яку не спростовано відповідачем; відхиляючи доводи апеляційної скарги про недійсність кредитних договорів, апеляційна інстанція не прийняла до уваги Тимчасове положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затверджене постановою Кабінету міністрів України № 274 від 28.03.2008р., посилаючись на невідповідність постанови Конституції України, визнання неконституційною цієї постанови рішенням Конституційного суду України у справі № 1-41/2008  від 09.10.2008р.; також у постанові зазначено про наявність судового рішення Господарського суду Львівської області від 31.03.2009р. по справі № 4/190, що набрало законної сили, за яким скаржнику відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів, заборгованість за якими є предметом даного спору.
Апеляційним судом відхилено клопотання відповідача про зменшення розміру належної до стягнення пені за необґрунтованістю. 
Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, заступник прокурора Львівської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить постанову та рішення у даній справі скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.
Касаційне подання вмотивовано доводами про неповне з'ясування судами істотних обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; прокурор вважає, що суди безпідставно не прийняли до уваги Тимчасове положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, не надали оцінку укладенню кредитних договорів державним підприємством без дотримання встановленої процедури, порушення судами  затверджене постановою Кабінету міністрів України № 274 від 28.03.2008р., порушили приписи статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, не створивши умов для встановлення фактичних обставин справи; в порушення принципу рівності сторін у судовому процесі судами не розглянуто подані відповідачем клопотання.
Прокурор вважає, що обставини  надання вказаних вище кредитів свідчать про надання їх з цілеспрямованою метою доведення державного підприємства до банкрутства.
Позивач відзив на касаційне подання не подав, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23.04.2008р. Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та Державним підприємством "Золочівське лісове господарство" було укладено кредитний договір № 80/2008 на суму 500000грн. з кінцевим строком погашення 23.07.2008р. зі сплатою 19,9% річних, з розрахунку 360 днів у році; факт отримання коштів засвідчується меморіальним ордером № 135 від 23.04.2008р..
30.05.2008р. Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та Державним підприємством "Золочівське лісове господарство" було укладено кредитний договір № 98-1/2008 на суму 700000грн. з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 30.09.2008р. зі сплатою 19,9% річних з розрахунку 360 календарних днів у році; отримання коштів підтверджено меморіальними ордерами № 453 від 30.05.2008р. на суму 683000грн. та № 111 від 02.06.2008р. на суму 17000грн.
27.06.2008р. Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" та Державним підприємством "Золочівське лісове господарство" було укладено кредитний договір № 129/2008 на суму 298000грн. з кінцевим строком погашення 27.08.2008р. зі сплатою 18,2% річних з розрахунку 360 днів у році; факт отримання коштів засвідчується меморіальним ордером № 246 від 27.06.2008р.
Пунктом 4.1 кредитних договорів передбачено сплату позичальником коштів банку пеню за невиконання грошових зобов'язань у розмірі діючої на період прострочення подвійної облікової ставки Національного банку України від несплаченої суми за кожен день прострочення. 
Метою кредитування було поповнення обігових коштів відповідача.
Судами встановлено, що відповідач як боржник за зобов'язаннями, що виникли з вищевказаних кредитних договорів, не повернув кошти, одержані за договорами, у встановлені строки, не сплатив відсотки.
Відтак заборгованість відповідача на час звернення до господарського суду з позовом становила 1092475,14грн., а саме:
- за договором № 80/2008 року від 23.04.2008р. 20399,86грн. основного боргу за кредитом, 5804,73грн. заборгованості за відсотками, 67,6666грн. відсотків за жовтень 2008 року, 8673,45грн. пені (разом 34945,70грн.);
- за договором № 98-1/2008 від 30.05.2008р. 700000грн. основного боргу, 23603,61грн. заборгованості за відсотками, 2321,666грн. відсотків за жовтень 2008р., 15378,68грн. пені (разом 741303,95грн.);
- за договором № 129/2008 від 27.06.2008р. 298000грн. основного боргу, 9189,99грн. відсотків за період з 01.08.2008р. по 06.10.2008р., 903,93грн. за період з 01.10.2008р. по 06.10.2008р., 8131,57грн. пені (разом 316225,49грн.).
          26.11.2008р. відповідач перерахував 20399,86грн. в погашення заборгованості, в зв'язку з чим позовні вимоги було зменшено.
 Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України договори є підставами виникнення цивільних прав і обов'язків; в силу статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від нього не допускається.
Згідно із пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
         За статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. 
          Водночас відповідно до передбаченого статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України принципу рівності сторін у судовому процесі перед законом і судом статтями 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення повинні містити, зокрема, доводи, за якими суд відхилив клопотання і докази сторін, законодавство, яким керувався господарський суд, приймаючи рішення.
         Визнання недійсним частково чи повністю договору, пов'язаного з предметом спору, зменшення розміру належної до стягнення пені є правом господарського суду; водночас, розглядаючи відповідне клопотання сторони, господарський суд повинен обґрунтувати підстави  його відхилення відповідного до діючого законодавства.
          Судова колегія погоджується з доводами касаційного подання, що всупереч вказаним вище положенням Господарського процесуального кодексу України місцевий господарський суд не розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру належної до стягнення пені; розглядаючи по суті та відхиляючи доводи відповідача про визнання недійсними кредитних договорів в порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України, місцевий господарський суд не спростував відповідні доводи та докази відповідача; посилання у судовому рішенні на визнання та належне виконання кредитних жодним чином не стосуються питання їх відповідності чинному законодавству.
          Переглядаючи справу в повному обсязі за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не врахував, що питання відповідності Конституції України правових актів Кабінету Міністрів України є компетенцією Конституційного Суду України, в зв'язку з чим неправильно застосував статтю 4 Господарського процесуального кодексу України.
         Вказуючи на наявне судове рішення Конституційного суду України від 09.10.2008р. у справі № 1-41/2008, апеляційна інстанція не врахувала положення статей 73 та 74 Закону України "Про Конституційний Суд України".
Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція переглядає судове рішення у повному обсязі, відтак підстави відмови апеляційного господарського суду у клопотанні про зупинення провадження у справі до розгляду судового спору про визнання недійсними кредитних договорів не вмотивовані відповідно до положень статті 79 Господарського процесуального кодексу України; не може бути прийнято до уваги посилання апеляційного суду на результати судового рішення від 31.03.2009р. у справі № 4/190 (про відмову у визнанні недійсними кредитних договорів), текст якого та відомості про набрання ним законної сили у матеріалах справи відсутні.
Також судами попередніх інстанцій не прийнято до уваги правовий статус відповідача як державного підприємства, право власності на майно якого від імені та в інтересах держави здійснюється органом державної влади; не з'ясувавши правовий статус майна підприємства та права відповідача щодо розпорядження ним відповідно до положень законодавства та статутних документів підприємства, господарські суди не з'ясували необхідність залучення до участі у справі органу державної влади, до сфери діяльності якого віднесено управління відповідачем.
Враховуючи наведене, судова колегія прийшла до висновку, що господарським судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що призвело до порушення прав відповідача в судовому процесі, неповного встановлення істотних обставин справи.
Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 1 постанови від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. 
Разом з тим, оскаржувані судові рішення вказаним вимогам не відповідають за вище вказаних підстав. 
З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду підлягають скасуванню, а справа -  направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи, господарському суду слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського  процесуального кодексу України,  Вищий  господарський  суд України
ПОСТАНОВИВ:
 Касаційне подання Заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2009 року у справі № 15/279 Господарського суду Львівської області та рішення Господарського суду Львівської області від 02.12.2008 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.
 Головуючий                                                                                 Л. Рогач
 Судді:                                                                                             Н. Волковицька
                                                                                                        С. Бакуліна