ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ  
 ПОСТАНОВА          
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ          

 24 березня 2010 р.                                                                                    	№ 14/1209  	

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді      	Кривди Д.С.,	
 
суддів:	Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М., 	
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу	Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі Красилівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів       	
 
на  постанову	Житомирського апеляційного господарського суду від  01.12.2009 року 	
 
у справі	№14/1209 господарського суду Хмельницької області      	
 
за позовом	Державної екологічної інспекції в Хмельницькій області  	
 
до	Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в особі Красилівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів	
 
про	стягнення суми, 	
 
за участю представників сторін від: 	
 
позивача:	не з’явились 	
 
відповідача:	Демчук В.В. –за довіреністю від 23.12.2009р.	

Згідно розпорядження Заступника голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 23.03.2010р. розгляд касаційної скарги здійснюється у складі колегії суддів: Кривда Д.С. (головуючий), Жаботина Г.В., Уліцький А.М.
 ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Хмельницької області від 22.10.2009р. (суддя Гладюк Ю.В.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 03.12.2009р. (судді Іоннікова І.А. –головуючий, Веденяпін О.А., Черпак Ю.К.), позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь держави 24453,13грн. шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу; стягнуто з відповідача в доход державного бюджету державне мито в розмірі 224,53грн. та 315грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та постанову і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.11, 33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України. 
Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника відповідача, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 19.02.2008р. Державною екологічною інспекцією в Хмельницькій області проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №001509 від 19.02.2008р., протокол вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел  №08-08 від 19.02.2008р. 
Перевіркою встановлено, що виробнича діяльність Красилівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів пов'язана з викидами стаціонарними джерелами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що здійснювалися в період з 19.02.2008р. по 25.02.2008р. без відповідного дозволу. 
Розмір шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу Красилівським лінійним виробничим управлінням магістральних газопроводів внаслідок викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормованих викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України №38 від 18.05.1995р., складає 24453,13грн. 
Відповідач вказану суму шкоди у добровільному порядку не сплатив, у зв’язку з чим позивач звернувся до суду з позовом у даній справі. 
Відповідно до приписів  статті 2 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  відносини в галузі охорони атмосферного повітря регулюються цим Законом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими нормативно-правовими актами. 
Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря"  встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, який видається територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів за погодженням із територіальним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань охорони здоров'я. 
Однак, як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, на момент перевірки відповідач у порушення вимог цього Закону не мав дозволу на викид забруднюючих речовин.
Організаційно-економічні заходи щодо забезпечення охорони атмосферного повітря визначені статтею 22 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" згідно якої для забезпечення охорони атмосферного повітря впроваджуються організаційно-економічні заходи, що передбачають, зокрема, відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону атмосферного повітря. Перелік  видів  порушень  законодавства в галузі охорони атмосферного повітря унормовано статтею 33 вказаного Закону до них, зокрема, віднесено: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.
Відповідно  до  вимог  статті 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом. 
Відповідно до Законів України "Про охорону навколишнього природного середовища" та "Про охорону атмосферного повітря" наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України 18.05.1995 за  №38 затверджено Методику розрахунку  розмірів  відшкодування  збитків, які заподіяні державі внаслідок наднормативних  викидів  забруднюючих  речовин  в  атмосферне  повітря. Дана Методика встановлює єдині на території України правила визначення  розмірів  відшкодування  і  стягнення  збитків,  заподіяних  державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. 
Відповідно до п.5.4 Методики факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при перевірці підприємств, зокрема, шляхом інструментальних методів контролю. 
Згідно з п.5.1.2 розділу 5 Методики наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються викиди забруднюючих речовин джерелами, які не мають дозволів на викид.
Статтею  68 Закону України "Про  охорону  навколишнього природного середовища" унормовано, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства,  установи, організації  та  громадяни  зобов'язані  відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. 
Особливості застосування відповідальності за порушення природоохоронного законодавства передбачено статтею 69 цього ж Закону. Так, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі  без  застосування  норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. 
З урахуванням вимог наведеного законодавства та встановлених судами обставин справи щодо факту викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу, господарські суди правомірно задовольнили позовні вимоги щодо стягнення шкоди, заподіяної навколишньому середовищу. 
Згідно імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. При цьому касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що були встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Твердження заявника про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, ст.ст.1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України
 П О С Т А Н О В И В :
Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 01.12.2009 року у справі №14/1209 залишити без змін, а касаційну скаргу –без задоволення.
 Головуючий суддя                                                            Д.Кривда
             Судді                                                                                             Г.Жаботина
                                                                                                                        А.Уліцький